6 K. RYGH. [1906 



broncealderen paaviste jeg, at det er meget langt fra, at denne 

 paastand er rigtig, — at disse fund netop savnes i egne, som er 

 særlig rige paa vin-navne, og at de er særlig talrige i strøg, der 

 som Jæderen og Karmøen er meget langt fra at være udprægede 

 vin-bygder. Jeg paaviste ogsaa, at det er kun rent undtagelsesvis,, 

 at et gravfund fra broncealderen kan sættes i forbindelse med et 

 gaardnavn paa — vin eller — helm. Videre udviklede jeg, at mark- 

 fund fra broncealderen er lidet brugbare ved denne undersøgelse, 

 men at selv om man tager dem med, finder man ikke nogen støtte 

 for den nævnte paastand. 



Denne bevisførelse har dr. Hansen ikke gjort nogen bemerk- 

 ning ved. Men han fl3'tter det arkæologiske spørgsmaal over paa 

 en anden grundvold. Han siger nemlig (s. 43) : ,,For at faa nyt- 

 tet det arkæologiske fundmateriale vil det være nødvendigt at sup- 

 plere de faatallige broncealdersfund med de betydelig talrigere af 

 (løse) fund, som sikkert kan henføres til den skandinaviske 

 stenkultur, som vel efter alles mening skriver sig fra den ældste 

 tid, vore skandinaviske forfædre boede her, som jeg mener, fra en 

 tid, da det kostbare, indførte bronce allerede var kjendt, en tid, 

 der ihvertfald for den største del af landet falder sammen med 

 den almindelige arkæologiske periode broncealderen." Dette rai- 

 sonnement hænger sammen med forf.'s tidligere fremsatte mening, 

 at Norge ikke har havt nogen yngre stenalder, svarende til den 

 almindelige nordeuropæiske, og at de fund af stensager af samme 

 art som de danske og svenske fra yngre stenalder, som gjøres i 

 Norge, her tilhører broncealderen. I henhold til denne theori me- 

 ner han altsaa nu, at der ved hjælp af disse fund af stensager 

 vil kunne skaffes et arkæologisk bevis for, at de ældste af ham 

 behandlede klasser af navne tilhører broncealderen. 



Men denne theori er saavidt bekjendt ikke godkjendt af nogen 

 arkæolog. Den har tvertimod fra arkæologisk hold faaet en meget 

 bestemt imødegaaelse. Derfor vi! heller ikke en bevisførelse, som 

 i dette navnespørgsmaal bygger' paa disse oldsager, kunne blive 

 godkjendt. Og dertil kommer det meget væsentlige, at naar alle- 

 rede markfund af virkelige bronceoldsager er lidet skikkede til at 

 bruges som bevismateriale i en undersøgelse om gaardnavnes ælde, 



