8 K. R YGH. [1906 



— stad, at man i Nordland har gjort fund fra ældre jernalder. Deri 

 fandt han et bevis for, at ogsaa disse navne skriver sig fra denne tid. 

 Han gjør nu ingen indvending mod denne bevisførelse, men frem- 

 holder i det sted (s. 27) som bevis for disse navnes ælde, dels at 

 ■der paa gaarde med stad-navne findes, tildels endog mange grav- 

 hauger, dels at saa mange af dem senere er blevne kirkesteder. 

 Hverken gravhaugerne eller kirkerne kan dog efter mit skjøn be- 

 vise noget i spørgsmaalet, om disse navne er blevne til i vikinge- 

 tiden eller i en tidligere del af jernalderen. 



I denne sidste afhandling beskjæftiger dr. Hansen sig af det 

 hele forraad af gaardnavne udelukkende med de sammensatte 

 navne, som er dannede med de 6 efterled: vin, heimr, s tab ir, 

 land, setr og ru S. Ved en enkelt anledning tager han ogsaa 

 med en Vende gruppe, de paa {jveit. Selvfølgelig kan en special- 

 behandling af endel af navnestoffet have sin fulde berettigelse og 

 være meget frugtbar. Men en betingelse derfor maa dog være, 

 at man under behandlingen holder fast paa, at det kun er en del 

 af den hele mængde af bostedsnavne, man beskjæftiger sig med. 

 Men det er dette, som dr. Hansen synes mig altfor ofte at glemme. 

 Vistnok meddeler han (s. 28) i en tabel en beregning over, hvor 

 stor del af det hele antal gaardnavne disse grupper udgjør; i de 

 forskjellige landsdele er det fra knap 10 °/o til 20 7o af det hele. 

 Men ved andre leiligheder argumenterer han, som om der aldeles 

 ikke fandtes andre navne. Udprægede eksempler derpaa finder vi 

 s. 28 f. Her ser han i den omstændighed, at der findes det stør- 

 ste antal vin'er paa østlandet, et bevis for, at befolkningen var 

 sterkest i denne landsdel paa den tid, som denne navnegruppe re- 

 præsenterer, d. e. efter hans mening indvandringstiden. Mod O. 

 Ryghs mening, at en hel del af navnene paa land (slet ikke alle, 

 som dr. Hansen fremstiller det) er samtidig med dem paa 

 s tab ir, finder han et argument deri, at isaafald vilde der til en 

 vis tid paa Vestlandet blive en større tilvækst i befolkningen, end 

 man kan antage for rimeligt. Naar nu han selv sætter land, 

 ruS og setr som samtidige og væsentlig tilhørende middelalderen, 



