10 K. RYGH. [1906 



af dr. Hansen behandlede, snesevis af stammer, der er meget al- 

 mindelig brugte som 2det sammensætningsled og tildels forekommer 

 overmaade ofte som saadant. Man behøver bare flygtigt at se 

 gjennem en jordebog fra middelalderen for at overbevise sig om, 

 hvilken rolle de spiller. Og dertil kommer den store mængde af 

 usammensatte navne, blandt hvilke man efter min mening har en 

 hel del, som hører til de ældste af alle, og hvoraf andre er kommet 

 til senere, saaledes utvivlsomt ogsaa mange i „den store rydnings- 

 tid" i middelalderen. Disse usammensatte navne ofrer dr. H., som 

 ovf. nævnt, ogsaa i sin sidste afhandling kun et par linjer i forbi- 

 gaaende. 



En bevisførelse, som bygger paa, at hvis man ikke anbringer 

 en af de 6 navnestammer i en bestemt periode af navnedannelsen, 

 saa vil der i den ene eller den anden landsdel blive en uantagelig 

 stilstand i befolkningens udvikling, maa derfor falde sammen af 

 sig selv, fordi der i virkeligheden er saa mange flere navnestammer 

 os former af navnedannelsen end disse 6. 



Nye methoder. 



Dr. Hansen bringer i sin sidste afhandling i anvendelse 6 nye 

 methoder til undersøgelse af de 6 navneklassers relative kronologi 

 og til bevis for, at de følger i den orden, som han anser for den 

 rette. De 3 af disse er ikke saa udformede og synes mig ikke 

 saa væsentlige, at de foranlediger mig til nogen bemerkning. De 

 3 andre synes mig derimod meget at opfordre til en kritisk prøvelse. 



Men først en bemerkning om, hvad der i virkeligheden kan 

 være opgaven at bevise ved disse methoder. Dr. Hansen gjengiver 

 visselig i begyndelsen af sit skrift, baade hvad prof. Munch og 

 prof. O. Rygh og senere jeg har udtalt om disse navnegruppers 

 alder. xMen under behandlingen igjennem skriftet og navnlig i 

 gjennemførelsen af disse methoder vil dog — synes det mig — 

 ialfald læsere, som ikke er vel inde i emnet, let kunne faa indtr^'k 

 af, at den opgave, som paahviler forf., er den, imod andres mod- 

 stand, at bevise, at vin — heimr — sta&ir — land, setr og 

 ru& følger efter hverandre i saadan orden. Det maa da frem- 



