No. 7] NOGLE BEMERKNINGER OM GAARDNAVNE. 1 [ 



hæves, at der ingen uenighed er om aldersforholdet for de 3 førstes 

 vedkommende. Heller ikke er der dissents om, at rub tilhører 

 middelalderen. Det eneste, som det altsaa kan gjelde for dr. H. 

 at bevise er, at land og setr er samtidige med rub, og ikke, 

 som prof. O. Rygh mener for en stor del er samtidige med s tab ir, 

 eller som jeg har formodet, land strækker sig over saa lang tid, 

 at det delvis endog er samtidigt med vin. 



Videre maa det bemerkes, at ingen af methoderne kan give 

 noget bevis for rigtigheden af dr. Hansens fra andres afvigende 

 meninger om enkelte navnegruppers absolute kronologi, saaledes 

 ikke noget bevis for at vin og heimr hører hjemme i bronce- 

 alderen og ikke i den ældre del af jernalderen, eller for at s t a c) i r 

 tilhører en ældre jernalder og ikke vikingetiden. 



1. ,,Den Steenstrupske lov". 



Den ene af disse methoder bestaar i, at han mener at kunne 

 bestemme en navnegruppes relative alder efter gaardenes nuvæ- 

 rende matrikelskyld, idet han sammenligner gjennemsnittet af denne 

 i de enkelte fogderier med den gjennemsnitlige skyld inden andre 

 navnegrupper og for samtlige fogderiets gaarde. Det er en anven- 

 delse af, hvad han kalder „den selvindlj^sende Steenstrupske lov", 

 eller en anvendelse paa norske gaardnavne af den methode, som 

 professor Steenstrup har brugt til at bestemm.e danske landsby- 

 navnes indbyrdes aldersforhold. 



Her skal ikke denne Steenstrupske methode og dens resultater 

 for de danske navnes vedkommende diskuteres. Men det maa 

 ligge nær at se, at der gjøres et overordentligt sprang ved at 

 overføre denne methode fra danske bynavne til navne paa norske 

 enkeltgaarde, iMethoden hviler jo paa den tro, at den jordeiendom, 

 som navnet repræsenterer, gjennemsnitlig gjennem tidernes løb 

 lægger jevnt paa sig i de egenskaber, som faar sit udtryk i matrikel- 

 skylden. P\)r hver tid, som gaar, forøges dens udstrækning, dens 

 jordveis godhed og dens tilliggende herligheder, ialfald gjennem- 

 snitlig taget. Derfor maa gjennemsnitlig gaarde, som er nogle 

 hundrede aar a^ldre, vise sig at have slorre malrikelskyld end de. 

 som er nogle hundrede aar yngre. Men det maa v;crc klart, at 



