No. 7] NOGLE BEMERKNINGER OM GA ARDNAVNE. 17 



den paa norske gaardnavne. Dette burde falde i øinene ved den 

 letteste betragtning. Af tydske stedsnavne i Rhinegnene findes en 

 mængde nævnt i skriftlige kilder allerede i det 8nde aarh., adskil- 

 lige endog tidligere. Det vil sige, nær op under de tider, da den 

 ældre del af de germaniske stedsnavne dannedes i disse egne, og 

 før andre endnu var dannede. Ganske anderledes er forholdet 

 hos os. Det er et forsvindende faatal af gaardnavne, som findes 

 nævnt for 1300; i det 14de aarh. findes først en temmelig stor 

 mængde af dem nævnt og endnu flere i det 15de. Omvendt er 

 en hel del af disse navne efter den almindelige antagelse blevne 

 dannede længe før de germaniske bostedsnavne opkom i Mosel- 

 dalen. Aller sterkest skulde dette hensyn veie, naar man som dr. 

 Hansen antager, at navnene paa — vin og — heimr er blevne til 

 under broncealderen, d. v. s. gjennemsnitlig mindst en 2000 aar, 

 før gaardnavne i noget væsentligt antal er nedtegnede i noget 

 skriftligt dokument, som er bevaret til vor tid. Det skulde da 

 synes adskillig urimeligt at mene, at man kan bestemme disse 

 klassers indbyrdes alder efter antallet af tidligst nævnte gaarde. 



En anden omstændighed, som gjør denne methode ubrugbar, 

 selv om den forøvrigt kunde anbefale sig, ligger deri, at der er 

 saa stor forskjel mellem landsdelene med hensyn til forraadet af 

 kilder, som har bevaret navnene fra ældre tid. Da nu ogsaa de 

 forskjellige navneklasser er saa høist ulige repræsenterede i lands- 

 delene, bevirker disse to omstændigheder i forening, at den „Lam- 

 prechtske methode" kan lede til aldeles misvisende resultater i Norge. 



Dr. Hansen anvender denne methode kun paa de 8 amter, 

 hvis navneforraad er behandlet i de da udkomne bind af „Norske 

 Gaardnavne". Dette har sine forstaaelige praktiske grunde. Men det er 

 ogsaa sikkert, at om ikke methoden var uanvendelig i Norge over- 

 hovedet, maa den tilgavns blive ubrugbar, naar man kun anvender 

 den paa en saadan del af navneforraadet. Dette viser sig aller- 

 mest deri, at over halvdelen af de navne paa — land, som han 

 beregner for disse amter, tilhører Nedenes amt, som er saa særlig 

 fattigt paa ældre kilder for stedsnavne, at det kun er en mindre 

 brøkdel af dem, som nævnes tidligere end 1590. Om et enkelt 

 andet amt som Sondre Bergenhus var taget med, vilde jo for- 



