20 K- RYGH. [1906 



som er særlig almindelige i Trøndelagen og Nordland, er af yngre 

 oprindelse, er dog en yderlig urimelighed. Det er et tilfælde, at 

 vi savner middelalderske jordebøger for to bispedømmer; men 

 derved er dog ikke gaardnavne i Stavanger og Hamar stifter blevne 

 af yngre oprindelse. 



Vort forraad af kilder fra middelalderen er afhængigt af, hvor- 

 vidt kildeskrifter er bevarede eller gaaet tabt. Nogle exempler 

 kan gjøre dette klart. Vi har en jordebog over Munkeliv klosters 

 gods af 1422, som indeholder henimod 400 navne paa vestlandske 

 gaarde. For nogle aar siden er der imidlertid opdaget et perga- 

 mentblad, som antages skrevet omkring 1200, som indeholder be- 

 gyndelsen af en jordebog for samme kloster. Dette indeholder 

 38 gaardnavne, som navn for navn svarer til de 38 første i jorde- 

 bogen af 1422. Der kan vel saaledes ikke være tvivl om, at 

 dette blad kun er et brudstj'kke af en hel jordebog fra ca. 1200, 

 som forøvrigt er gaaet tabt. Var den bevaret, vilde efter dr. Han- 

 sens methode en hel del af de for Vestlandet almindeligste navne 

 have kunnet gjøre krav paa at regnes for meget ældre end nu, 

 da den er tabt. 



Det er sikkert (se L. Daae i Norsk hist. Tidsskr. III, 5, s. 

 218), at der har existeret en jordebog over den Stavangerske 

 bispestols jordegods, nedskreven under biskop Botolf (1355 — 

 1381). Hvis den havde været bevaret, vilde ogsaa en hel del 

 navne i Nedenes amt, som maaske nu først findes nævnte i 

 1590 eller senere, have foreligget for os i en kilde fra 14de aarh., 

 ca. 200 aar ældre. Isaafald maatte dr. Hansen efter sin methode 

 have tillagt disse en meget høiere ælde, end han nu gjør. Dette 

 kan antages navnlig at ville have havt sin indn3'delse paa land- 

 gruppens stilling i tabellen. 



Ogsaa med hensyn til almindelige pergamentbreves bevaring 

 synes vilkaarene ikke at have været de samme i alle landsdele. 

 At der i enkelte distrikter nu er meget fattigt paa saadanne, be- 

 viser ikke, at det altid har været saa. I Søndmøre fogderi er der 

 stor fattigdom paa ældre skriftlige kilder til gaardnavnenes historie. 

 Det er kun en mindre brøkdel af dem, som findes nævnte før 

 1600, uagtet de i det hele bærer et ligesaa gammelt præg som i 



