22 K- RYGH. [190 6 



teriale, som foreligger fra disse amter, nøiere gjennemgaar denne 

 statistik, viser det sig, at han helt igjennem har ment „faste 

 fornlevninger" væsentlig g ravhauge r, saaledes som hans 

 citerede kilde giver oplysning om dem; hvor han talerom „fund", 

 har han ikke tænkt paa fund, men paa hauger. 



Enhver, som har nogen forstaaelse af arkæologisk videnskab, 

 maa jo vide, at oldfund og faste fornlevninger ingenlunde er sy- 

 nonyme begreber, men ikke mindst, naar det gjælder en under- 

 søgelse som denne, ganske væsentlig forskjellige. Jeg benyttede 

 i min afhandling oldfundenes vidnesbyrd til at godtgjøre, at de 

 hidtil kj endte fund fra ældre jernalder i Nordland aldeles ikke talte 

 for rigtigheden af dr. Hansens mening, at navnedannelsen paa 

 — sta&ir tilhører denne periode. Jeg modbeviste hans paastand, 

 at det netop er paa gaarde med disse navne, at ældre jernalders 

 gravfund er gjort. Saadanne slutninger kan gjøres af fundene. 

 Men at der findes en gravhaug paa en gaard, kan i det høieste 

 bevise, at det navn, som gaarden bærer, skriver sig fra heden- 

 dommens tid, torsaavidt det da kan ansees for godtgjort, at det 

 er denne gaards beboere, som har anlagt haugen, og forsaavidt 

 det, ikke at forglemme, er godtgjort, at haugen er en gravhaug. 

 Naar det da gjælder at bestemme aldersforholdet mellem navne- 

 klasserne — vin, — heimr, — sta&ir, er det selvfølgelig ganske 

 betydningsløst, om der findes hauger paa vedkommende gaarde 

 eller ikke, da der er enighed om, at disse navnedannelser tilhører 

 hedenskabets tid. Og da dr. Hansen i sin sidste afhandling har 

 sat den øvre grændse for navne paa — land, — setr og — rud 

 til 900 istedetfor som i „Landnåm" til 1000 e. Chr., gjælder det 

 samme ogsaa for disse navneklasser. Heller ikke kan det tillægges 

 nogen synderlig betydning, om der er mange eller faa hauger paa 

 en gaard, især fordi saa mangfoldige hauger i tidens løb er for- 

 svundne. Enten der findes en haug eller ikke paa en gaard, som 

 bærer navnet Til rem, er det lige sikkert, at dette gaardnavn ikke 

 først er blevet til i den kristelige middelalder. 



Det er alene de virkelige oldfund og en bestemmelse af deres 

 alder, som kan give et arkæologisk bidrag til undersøgelsen af 

 stedsnavnenes aldersforhold. En undersøgelse, hvori „fund" og 



