34 K. RYGH. [1906 



de veie, ad hvilke oldtidsfolket er kommet ind i landet og har ud- 

 bredt sig der. Fra saadanne forudsætninger kan han komme dertil, 

 at han i statistikens oplysning om, hvilken bygd i Bergens stift 

 der nu exporterer mest smør, finder en støtte for sin paastand om, 

 at denne først og fremst blev taget i besiddelse af broncealders- 

 folket (s. 18), og i den omstændighed, at de indre fjordbygder i 

 nyere tid har forsynet de ydre med korn [i bytte med fiskevarer], 

 ser et bevis for, at de indre bygder ere blevne først bebyggede. 

 For det indvandrende folk har valget af bosted været et „vilje- 

 løst valg". 



Dette synes mig at være en helt uhistorisk behandling af et 

 historisk problem. Man behøver ikke at være blind for den over- 

 ordentlig store indflydelse som naturforholdene maa have havt paa 

 folkenes vandringer og udbredelse i oldtiden, for at finde en saa- 

 dan methode for undersøgelsen utilstedelig ensidig. 



Jeg henholder mig fremdeles til de beviser, jeg anførte i 

 „Nordl." for, at broncealderens folk, som dr. H. antager har været 

 det indvandrende folk, ikke kan have været et saa exclusivt jord- 

 dyrkerfolk, at det hjælpeløst maatte flygte fra de egne, som ikke 

 gav de bedste naturlige vilkaar for jordbruget. 



Jeg finder, at der ogsaa i denne henseende kan være endel 

 veiledning at hente ad historisk vei. Fra Islands landnaamstid har 

 vi en liden fortælling, som synes mig i denne forbindelse at for- 

 tjene at gjenkaldes i erindringen. 



Da Floke Vilgerdsøn og hans følge kom til Island (Landn. 

 kap. 5), seilede de over Breidefjorden og tog land i Vatsfjorden 

 ved Bardestrand. Hele fjorden var fuld af fisk og fugl („af vevb'i- 

 skap"), og for fangstens skyld glemte de høonnen, saa at alt det 

 kvæg, de havde med, døde om vinteren. Dette var jo ikke „veide- 

 mænd". De havde ogsaa sørget for at have kvæg med for at 

 kunne begynde jordbrug paa Island ; men den rige fangst i fjorden 

 bragt dem til at glemme hele jordbruget. Og endnu den dag idag 

 kan den, som færdes noget ude paa k^^sten, se eksempler nok paa 

 den dragende magt, som udsigten til en rig fiskefangst kan øve 

 over jordbrugere, som driver sin jord paa fuldt tidsmæssig maade. 

 Naar der kommer bud om, at en stim af sild eller makrel staar 



