No. 7] NOGLE BEMERKNINGEk OM GAARDXAVNE. 37 



saa fra \'oss, som efter dr. H. paa grund af sin gode jordbund 

 drog broncealderens folk mere til sig end nogen anden bygd paa 

 Vestlandet, udvandrede virkelig mange til Island. Det kunde ikke 

 være de gunstigere vilkaar for jordbruget, som lokkede udvandrerne 

 did. Og dog fortælles det, at de, som i den første landnaamstid 

 bragte beretninger fra Island til Norge, „roste landet meget", „de 

 sagde, at det var et land med gode levevilkaar." Det kan let sees, 

 at det, som de ikke satte mindst pris paa ved det nye land, var 

 den rige adgang til fiskeri og til fangst af hval, sæl og havfugle. 

 Jeg fastholder den bemerkning i „Nord!.", som dr, H. (s. 18) 

 synes at anse for mindre videnskabelig, at „naturhistoriske under- 

 søgelser kan lære os, hvor de naturlige forhold har været gunstige 

 for bosætning og ophold ; men de kan ikke afgjøre, om gunstige 

 betingelser, som jordbund og vækstlighed bød, ogsaa virkelig er 

 blevne benyttede af indvandrere, og om ikke af grunde, som det 

 nu kan være vanskeligt med sikkerhed at paavise, en ældre be- 

 folkning har foretrukket egne, som kunde synes mindre indbil- 

 dende." Jeg tror ikke, at folkenes vandringer i fortiden kan be- 

 stemmes efter de samme mcthoder som planteverdenens udbredelse 

 over landene. 



Ogsaa naar der spørges om bosætningens vækst og udbredelse 

 i det enkelte dalfore, maa det visselig indrømmes, at naturforholdene 

 har havt sin bestemmende indflydelse. Men det gjælder ogsaa her 

 ikke at gjore theorierne for stive. Naar det paa et kart ofte kan 

 se ud som, om bosætningen har skyet „baglien" og kun holdt sig 

 til solsiden, saa har nu dette for en ikke saa ringe del sin grund 

 i et forhold, som allerede Hans Strøm har iagttaget og fremhævet : 

 at det paa mange steder i landet er tilfæ'lde, at fjeldene træder 

 nærmere ud til fjorden eller elven paa den søndre side end paa 

 den modsatte. Derfor bliver der her mindre rum for gaarde. Dette 

 gjelder saaledes en stor del af Gudbrandsdalen. Derfor finder vi 

 her i store strog gaardene i større mængde kun i den mod s}-d- 

 vest vendende li. Men hvor fjeldene paa den anden side træder 

 mere tilbage, saa at der bliver mere rum mellem dem og elven, 

 f. eks. ligeoverfor Sundre Frons kirke, mangler der heller ikke un- 



