No. 9] MOFJORDENS NATURFORHOLD. 37 



tydelig forekomst af evertebrater, at en liden bestand af torskartede 

 liske kan friste sin tilværelse og gi anledning til lidt fiskeri. 



Noget mere kompliceret end den horizontale udbredelse er den 

 vertikale. I de øverste IV2 meter, hvor saltholdigheden er serdeles 

 liden, findes i planktonet næsten bare ferskvands- og brakvands- 

 former, medens der af bunddyr i denne øverste zone optræder 

 saagodtsom intet. Det egentlige dja-e- og planteliv i Mof jorden er 

 knyttet til det intermediære lag fra IV2 — 50 å 80 m. Og i denne 

 mellemzone synes den rigeligste forekomst af baade plankton og 

 bunddyr at findes i partiet mellem 1V2~30 m., hvilket utvilsomt 

 i første række betinges af de rent hydrografiske forhold. Ifølge 

 dr. Lebedixzeffs undersøgelser (se foranstaaende tabel) falder og- 

 saa surstofmængden raskt fra 30 til 60 meter. Og i et dyb af 

 ca. 60 meter begynder svovlvandstofudviklingen. Paa dette grænse- 

 omraade kan der vistnok forekomme endel plankton og nogle faa 

 bunddyr, men fra ca. 80 meter og til bunden ophører praktisk talt 

 alt liv. I denne døde zone kan man forøvrigt faa lidt plankton, 

 men det bestaar næsten udelukkende af døde former, som er faldt 

 ned fra det produktive mellemste lag. Det, som karakteriserer den 

 døde zone i fysisk henseende, er sterk udvikling af svovlvandstof, 

 overordentlig liden surstofgehalt samt konstans i temperatur og 

 salinitet. 



Under skrabninger i fjordens bredeste parti, hvor dybden va- 

 rierede mellem 210 og 212 meter fremgik, at bunden bestod af et 

 mørkt, stinkende mudder, hvori fandtes bjerkeblade, riskviste etc, 

 samt nogle faa sterkt forvitrede skaller af Axiniis sarsi, men intet 

 levende. Og alle de øvrige skrabninger i denne zone frembragte 

 heller ikke nogen synderlig afveksling i dette billede. 



Saadanne døde skikter er selvfølgelig ikke noget, som er eien- 

 dommeligt for Norge alene. De er paavist ved Murmankysten, i 

 Sortehavet o. s. v., og aarsagen synes altid at være mangelfuld 

 cirkulation i vandet. Der er ogsaa grund til at anta, at der i 

 svundne tider optraadte bassiner med lignende døde partier. Egentlig 

 er der vistnok ikke noget iveien for at drage den slutning, at de 

 fleste indsjøer og vand, som ligger i niveau med eller under den 

 marine grænse, har gjennemgaaet en udviklingsfase, i hvilken sur- 



