38 O- NORDGAARD. [1906 



stofmængden i bundvandet blev saa liden og svovlvandstofmængden 

 saa stor, at høiere organismer ikke kunde eksistere. Er denne 

 antagelse rigtig, blir det indlysende, at allerede af den grund kan 

 der ikke lindes egentlige dybvandsformer blandt den kontingent, 

 som havet har ydet til indsjøernes dyreliv. Det skulde ogsaa sy- 

 nes, at dette forhold med de døde bundzoners optræden i væsentlig 

 grad har hindret en fossilisation af dybvandsfaunaen. Forsaavidt 

 har det ogsaa en geologisk rækkevidde. I denne forbindelse kan 

 det være af interesse at betragte nogle af de former, der har for- 

 maaet at overleve de store ændringer i naturforholdene, som op- 

 stod derved, at brakvandsbassiner under landets stigning forvand- 

 ledes til indsjøer. Af saadanne kan nævnes Mysis relicta, LovÉN, 

 Fontoporeia affinis, Lindstrom, Gammaracanthiis relictus, G. O. 

 Sars. Sandsynlige moderarter : Mysis oculata, Fabr., Fontoporeia 

 femorata, Kroyer, Gammaracanthus loricatus, Sabine. 



Alle tre er fundne i norske indsjøer af G. O. Sars, som angir, 

 at f. eks. Mysis relicta er temmelig almindelig i Mjøsen. Men 

 havets stand foran Mjøsen svarer til den dybeste nedsænkning af 

 landet i epiglacialtiden, som ifølge prof. BRØGGERS*) beregning lig- 

 ger ca. 20,000 aar tilbage. Heraf følger igjen, at alderen af saa- 

 danne arter som Mysis relicta, Fontoporeia affinis og Gammara- 

 canthus relictus ikke kan overskride ca. 20,000 aar. Man skulde 

 tro, at i artsdannelsens historie er 20,000 aar ikke nogen lang tid, 

 paa den anden side maa det erkjendes, at afvigelsen fra de sand- 

 synlige moderarter heller ikke er synderlig stor. 



I denne afhandling har jeg søgt at levere en saavidt mulig 

 fuldstændig fortegnelse over de dyreformer, som kan friste sin til- 

 værelse under saadanne naturforhold som Mo fjordens. Af foran- 

 staaende hydrografiske oversigtstabel fremgaar, at der i den pro- 

 duktive mellemzone foregaar ikke ringe vekslinger baade i saltgehalt 

 og temperatur, følgelig maa vistnok alle eller ialfald størsteparten 

 af de i Mofjorden forekommende dyr betegnes som euryhaline 



*) Strandlinjens beliggenhed under stenalderen i det sydøstlige Norge, N. G. U.» 

 p. 290. 



