No. 3] DE GAADEFL'LDE MYRPÆLE. 5 



afstand af omtr. 20 cm. Paa ingen af de omhandlede pæle v^ar 

 der tagel vare. 



Ziegler antager, at de „gaadefulde" pæle, som han kalder dem. 

 oprindelig maa have været betydelig længere, og at 

 den (oprindelig) fritstaaende ende af pælene er blevet brudt eller er 

 raadnet af i den daværende myrskorpe, og at dannelsen af det 

 ovenfor liggende myrlag er foregaaet fra da af og indtil vore dage 

 efter den maalestok, som de stedlige vegetationsforholde har hjemlet 

 adgang til. Han anser det ialfald for utvivlsomt, at disse pæle er 

 anbragte paa sit sted i m\Ten, forinden denne paa langt nær havde 

 naaet sin nuværende tykkelse. „Men i hvad øiemed er de 

 anbragte der", spørger han og giver samtidig et par anvisninger 

 til besvarelse af spørgsmaalet : Paa øen Tautra med dens „betæst- 

 ningsmur" (se ovenfor) antager han, at pælene med indbyrdes smaa 

 afstande kan være nedsalte som hindr in gsmiddel mod fiendt- 

 lige angreb („i lighed med, hvad der er foreskrevet som hindring.s- 

 middel i nutidens „passagére fortifikation" — for at holde en 

 angriber under forsvarerens beskydning ved stormanfald"). Og i 

 betragtning af det sikre fund af et flintredskab i stenrøsen i nær- 

 heden af de i Kvernæs fundne myrpæle antager han, at disse 

 pæle skriver sig fra stenalderen, og at de har omgivet 

 ildstedet og saaledes kan have dannet et lignende værn (som pæ- 

 lene paa Tautra) om det i forbindelse med ildstedet staaende 

 menneskehjem. 



Og hvad angaar anvendelsen af de samme gaadefulde myrpæle, 

 nedsatte omtr. paa rad, antager Ziegler, at de ikke har været 

 benyttede til hegn for husdyr eller som forsvarsværk eller beskyt- 

 telsesmiddel (palissader), siden de er saa svage og har saa vidt 

 stor indbyrdes afstand. Han finder derimod, at pælenes hj-ppige 

 forekomst tyder paa en mere udstrakt anvendelse og antager, at 

 .,de er blevne benyttede under skjøtselen af den be- 

 drift, hvortil stenalderfolket var saa uvægerlig hen- 

 vist — til jagten — altsaa som fangstmiddel". Z. har 

 i Gudbrandsdalsfjeldene paatruffet bygverker (paa rad lagte stene), 

 som utvivlsomt godtgjorde, at dyret (renen) uvilkaarlig eller ved 

 drev blev tvunget til at passere visse faldgruber, og antager derfor. 



