H. SAXLUND. [1907 



at de omtrentlig paa rad staaende myrpæle, som er fundne, kan 

 have været benyttede i forbindelse med hjortegrave som en slags 

 cul de sac. Hjorten søger nemlig — efter Ziegler — jevnlig myr- 

 lændt terræn „og maa formodes dengang at have været talrig ud- 

 bredt i disse kystegne og kan have ydet datidens kystfolk forholdsvis 

 samme uvurderlige bistand til livsophold og velvære, som renen 

 den dag idag ligeoverfor fjeldflnnen". 



Sogneprest til Akerø (1798 — 1823) A. Høyem, som i Vidsk. 

 Selsk. Skr. for 1817 har givet en interessant fremstilling af sit 

 prestegjelds fornlevninger, hvilken fremstilling forøvrigt for et enkelt 

 punkts vedkommende (alterstenene) er berigtiget af B. E. Bendixen, 

 synes ikke at have kjendt til myrpælene. Han har ialfald ikke 

 omtalt dem. Men derimod har en senere sogneprest til Akerø 

 (1871 — 76), botanikeren Chr. Kaurin, fundet mjn-pæle, om han end 

 ikke derom, saavidt vides, har afgivet nogen offentlig meddelelse. 

 Kaurin fandt pælene v. for Akerø kirke, der, hvor prestegaardens 

 indmark ender. De var trekantede, nedentil tilspidsede, oventil 

 skraat afhugne eller afraadnede, af furu; de stod i en ring elier 

 kreds, pæl umiddelbart ved pæl, af omtr. 50 cm. s diameter — og 

 omtr. 60 cm. dybt i myren. (Naar det her og senere angives, 

 hvor dybt pæle er fundne, menes dermed afstanden fra pælenes 

 øverende til den nuværende jordoverflade). Min hjemmelsmand 

 saa pælene i Kaurins haand og ligeledes stedet, hvor de var fundne, 

 men kan forøvrigt ingen yderligere oplysning give om pæleringen 

 end den, at saavel Kaurin som han og mange med dem antog, at 

 ringen enten havde været ben^^ttet under holmgang (af kjæmpende), 

 eller ogsaa at pælene var smaagutlegepinder, nemlig et slags kaste- 

 vaaben. Gutter brugte nemlig i gamle dage, hvad der ogsaa af 

 andre gamle folk er mig meddelt, at tilhugge lignende trekantede 

 „pinder" eller „stikker", sterkt tilspidsede nedentil og skraat af- 

 huggede oventil ; naar de saa lagde en slig pinde f. ex. paa hugge- 

 stabben og gav den et kak med øxehammeren, kunde pinden med 

 sterk fart lig en pil fare horizontalt gjennem luften og, om den 

 var af haardt træ f. ex. ener, endog sætte sig fast i husvæggen. 

 Saa stor var kraften, takket være pindens eiendommelige form og 

 trykkets fordeling. Men denne forklaring paa myrpælenes anven- 



