28 H, SAXLUND. [1907 



er myrpæle i sin tid fundne, men il<ke tilvaretagne; herefter skal 

 dog alle fundne myrpæle tages vare paa, har bestyreren lovet. 

 Jeg tvivler ikke paa, at man i aarenes løb kan komme i besiddelse 

 af ialfald tiløxede furupæle i 100- via for ikke at sige i 1 000- vis 

 bare her fra distriktet. 



Studiet af myrpælene har ogsaa fremskaffet oplysninger om. 

 sk o gen i Akerø i gamle dage. Ydersiden af Otterøen og øen 

 Gossen har mindst havt sine 2 furuskogperioder med en længere 

 tidsperiode imellem. De yngste fururødder med stubber ligger høit 

 oppe i myren, lige under lyngen. Denne skog er ikke overalt af- 

 brændt, medens derimod næste lag af furustubber staar 1,5—2 m. 

 nede i myren og er brændt; man finder nemlig i denne dybde 

 jevnlig forkullede furustammer med grene samt meget trækul sam- 

 men med stubberne. Dette gjælder saavel Otterøen som Gossen ; 

 men dette lags (brændte) stammer synes paa Otterøen at være 

 faldne nordover, men paa Gossen snart n.v.— n. og snart østover. 

 Den tids furuskog paa Otterøen har derfor rimeligvis brændt paa 

 en søndenvindsdag (det er især om høsten, at denne vind („land- 

 drøn") er almindelig), medens skogen paa Gossen er brændt under 

 andre vindforholde og til lidt senere tid, om end indenfor samme 

 tidsperiode, efter fururøddernes dybde i myren og den omtrentlig 

 lige store fugtighed i begge øers myrer at dømme. Den brændte 

 furuskog maa efter myrhøiden over stubbelaget have tilhørt en 

 meget fjern tid, og mellem denne og den sidste (yngste) furuskog 

 synes det at have gaaet lang tid; den sidstnævnte skog derimod 

 maa have existeret for ikke saa mange 100 aar siden. Bygde- 

 traditionen meddeler, at „skogen" paa Gossen brændte — saa- 

 vidt jeg erindrer — i 1300- tallet engang (en augustdag); men dette 

 slaar dog neppe til! Klimaet har gjort det meste til ødelæggelse 

 af denne skog. Klimaet mellem tidsperioderne for de tvende 

 omhandlede furuskoge synes ogsaa at have været raat og fugtigt. 



En — som det synes mig — eiendommelighed ved furumyr- 

 pælene er, at enkelte af dem har „myrstraa" i sig, idet disse „straa" 

 (noget bredagtige rødder, trevler eller lign.) lig en mark har boret 

 sig ind i den faste ved endog noget længere nede paa pælen, ikke 

 blot i øverenden. Som usagkyndig ved jeg ikke, om dette har 



