No. 3] DE GAADEFULDE MYRPÆLE. 29 



noget at sige; men jeg studsede over, at „myrstraa" kunde have 

 saadan magt. Og et saadant forhold kan man vel ikke let efter- 

 spore uden netop ved hjælp af fund af gammelt træ eller lign. 

 i myr. 



Det er især i torvoptagningstiden (i juni maaned), at man maa 

 være paafærde for at faa rede paa myrpæle. I den tid kunde 

 derfor interesserede folk (med tiden til sin raadighed) efter min 

 mening gjøre regning paa at erholde mange oplysninger om, hvad 

 vore kystmyrer i mange 100 og kanske lOOO'der af aar har gjemt 

 paa af myrpæle. Paa Søndmøre skal der saaledes findes meget 

 af myrpæle. 



Myrpælene bringer os billedet af en befolkning, 

 som aarhundrede efter aarhundrede, slægt efter slægt, 

 trods vexlende tider og omlægning af levevis, og trods opfindelser 

 af nyere og bedre arbeidsredskaber har vedblevet at benytte 

 en forøvrigt barbarisk methode til fangst af fugl. Det 

 var for dem alle en praktisk maade at faa fat paa fuglekjød paa 

 i de dengang visselig florissante tider paa fuglevildt. Fuglen søgte 

 netop hen til myrene og andre frie pladse. Men hvorfor er der 

 ikke myrpæle paa fastlandssiden ved Julsundet? Neppe af den 

 grund, at det der dengang ikke boede folk, men heller af den 

 grund, at det der ikke var saa meget fuglevildt (sjøfugl, vadefugl 

 m. m.). Ganske anderledes derimod paa ydersiden af Otterøen, 

 hvor den småle, 50—80 m. høie kyststribe under de store Otterø- 

 fjelde maatte være en god plads for sjøfugl og trækfugl. Ligesaa 

 ude paa de lave øer længere ud, hvor fuglen rimeligvis gjerne siog 

 sig ned og saaledes blev bytte for fuglefangerne. Paa øen Orten 

 mellem Otterøen og yderøerne er der dog — merkeligt nok — ial- 

 fald endnu ikke fundet myrpæle. 



I Harald Haardraades kongesaga (kap. 6) fortælles der, hvor- 

 ledes Harald paa sin sørlandsfærd fik indtaget en stor og folkerig 

 borg paa Sicilien: „Da fandt han paa det raad, at hans fugle- 

 fangere tog smaafugle, som havde reder i borgen og fløi ud 

 i skogen om dagene for at søge sig mad. Harald lod binde paa 

 ryggen af fuglene høvlspaaner af tyrived, heldte smeltet vox og 

 svovel paa og lod slaa ild i det; fuglene fløi, saasnart de blev 



