B. HARTMANN. [1907 



10de aarh., 1 omkring 970 og 1 usikker). De tilhører nemlig en 

 tidligere myntimport-periode, saaledes som det almindelig ogsaa 

 ellers er tilfælde med de arabiske mynter, der forekommer i fund 

 fra denne tid. Bortseet fra disse er no. 38 sandsynligvis den 

 ældste, da den maa tillægges Otto I (936-73), og ingen kan være 

 yngre end 1030. 



De sidst fundne 22 mynter bestyrker i det væsentlige rigtig- 

 heden af ovennævnte resultat, men virker dog nærmest i retning 

 af at henlægge nedlægningen til en lidt senere tid end ovenfor 

 nævnt. Dette gjelder navnlig 3 af de sidst fundne mynter. Af 

 de tyske er der nemlig en (no. 71), som ikke kan være præget 

 tidligere end i 1006, medens det tilsvarende aarstal for en af de 

 tidligere fundne (no. 41) var 1002. Af de angelsachsiske er der 

 nu fundet en af Hildebrands type E (no. 67). Denne antages af 

 Hildebrand og Schive (Norges Mynter i Middelalderen) at være 

 fra Æthelreds senere regjeringsaar; efter den sidste er den endog 

 muligens fremkommet efter 1013. Endelig kan efter H. Hildebrands 

 mening heller ikke den svenske mynt (no. 83), som det vil sees 

 af nedenstaaende beskrivelse, være ældre end fra omtrent samme 

 aar. Ellers er de allerfleste præget i aarene nærmest før og efter 

 aar 1000. 



De i nærheden af findestedet liggende gaarde, som Vist, Land- 

 stad og Sand, maa have været bebygget længe før denne tid, og 

 det synes derfor ikke urimeligt, at skatten har tilhørt en beboer af 

 en af disse gaarde. Det ligger ogsaa nært at tænke paa Knut 

 den Mægtiges bestikkelser og muligheden af en sammenhæng med 

 disse, og at antage at eieren i tilfælde har villet skjule de mod- 

 tagne penge. Der er heller intet, som taler afgjort imod, men 

 snarere adskilligt, der taler for at fundet ogsaa kan have staaet i 

 forbindelse med de begivenheder, der ledede til slaget ved Stikle- 

 stad, eller med selve dette og i saa fald være nedlagt omtrent paa 

 samme tid som slaget fandt sted. Hvis eieren da har villet skjule 

 skatten, har han valgt et heldigt sted, der paa samme tid som det 

 var noget afsides dog ikke laa langt fra beboede steder. Det ster- 

 keste argument, der kunde tale mod en saa sen nedlæggelse, 

 maatte være at fundet ikke indeholder nogen mynt præget af kong 



