No. 13] NORGES ORTHOTRICHACEÆ. H 



bekjendt har dens selvstændighet som art været draget i tvil; så- 

 ledes har Fergusson if. Rev. bryol. 1879 p. 26 iagttat mellemformer 

 mellem den og Z. viridissimus, og Limpricht anser den simpelt 

 hen for en form av denne. Jeg har også stølt på former av Z. 

 rupestris, hvor nerven i stedet for at forsvinde i spidsen udfyldte 

 denne, dog uten at være utløpende, og man finder også på eks- 

 emplarer, som må henføres til Z. Stirtoni, hist og her blad, hvor 

 nerven ikke når spidsen, og som på grund av sit utseende for- 

 øvrigt stemmer overens med bladene enten hos Z. viridissimus 

 eller rupestris. Heller ikke frugten, som omtales både av Stirton 

 og av Braithwaite, frembyder noget væsentlig selvstændig merke; 

 det er frugt av Z. viridissitmis, kun med den forskjel, at den har 

 „a more rounded outline" eller er „rounder with a smaller mouth." 

 Når man sammenholder disse iagttagelser, over gonidierne, over 

 bladenes forhold, over frugten, føres man naturlig til den følge- 

 slutning, at Z. Stirtoni ikke er nogen selvstændig art, men kun 

 en varietet, og at ikke blot den sydvestlige type av Z. viridissi- 

 mus, men også den sydøstlige, måske også den nordlige, hver har 

 sin Stirtoni-{orm. 



Zygodon rupestris Lindb., som allerede ved den første publi- 

 kation (i 1864) av selve forfatteren var degraderet til varietet av 

 Z. viridissimus, betragtes som sådan av de senere forfattere, med 

 undtagelse av Milde og Lindberg selv, som i Muse. scand. (1879) 

 atter opfører den som art, og med undtagelse av Schimper, som 

 i 1876 overhodet ikke nævner den og således synes at betragte 

 den som identisk med Z. viridissimus, som efter ham også skal 

 forekomme på kalkberg. Allerede den omstændighet, at den i 

 gonidierne stemmer overens med Z. viridissimus f. horealis, taler 

 jo sterkt for dens nære forbindelse med denne art; men det kunde 

 dog være et spørsmål, om det ikke lot sig gjøre at slå denne 

 form og Z. rupestris sammen til en og samme, snart på trær og 

 snart på klipper voksende art, som i så fald uten vanskelighet 

 kunde begrænses ved hjælp av gonidierne. Men disse alene gir 

 dog et altfor spinkelt grundlag at bygge en art på, og man måtte 

 da se sig om efter andre, vægtigere merker. Andre karakterer 

 findes også angit i literaturen; i originalbeskrivelsen av Z. rupestris 



