No. 13] NORGES ORTHOTRICHACEÆ. 13 



viser nogen forskjel fra Z. viridissimus, alt andet, strukturen, spo- 

 rerne o. s. V., stemmer. Men disse planter må, hvad de vegetative 

 dele angår, efter min mening langt snarere henføres til den sidst- 

 nævnte art end til Z. rupestris, også ifølge gonidierne, som tilhører 

 den sydvestlige type. Og desuten har jeg set frugter av nøjagtig 

 samme utseende som de nævnte på et eksemplar fra Hardanger, 

 som ikke er vokset på klipper eller mure, men på trær. 



Et noget lignende tilfælde med hensyn til gonidierne som dette 

 eksemplar fra Cherbourg frembyder et andet, som er vokset på 

 kalkberg i Hyllestad i Sogn, og som ikke i bladformen viser nogen- 

 somhelst tilnærmelse til Stirtoni: her er også gonidier av den syd- 

 vestlige form, blot endnu bedre utviklede, nemlig indtil 0.15 mm. 

 lange og med indtil (S led; længdevægger forekommer mer og min- 

 dre hyppig. 



Hvis man her vilde fastholde delingen i to arter, vilde man 

 få en Z. viridissimus, (= f. australis Corr.), som ikke blot vokser 

 på trær, men efter det her anførte også på anorganisk underlag, og 

 en Z. rupestris, som også indbefatter Z. viridissimus f. horealis, 

 og som likeledes vokser både på trær og klipper, to arter, som 

 flyter over i hinanden undtagen i et, nemlig gonidiernes utvikling. 

 Da grænsen således for de avgjørende karakterers vedkommende 

 blir ganske og aldeles vilkårlig, har jeg foretrukket at følge Schimpers 

 eksempel og helt inddra Z. rupestris. 



Zygodon viridissimus (Dicks.) R. Br. 



Er først angit for Norge av Wulfsberg i 1872 og synes ikke 

 at være samlet av nogen tidligere botaniker. 



Den er kjendt fra Smålenenes amts sydvestlige del, fra Kri- 

 stianiatrakten, fra Drammen og Ringerike, fra flere steder i Grev- 

 skaperne og derfra hist og her gjennem Sørlandet til Vestkysten. 

 Her har den sin væsentlige utbredelse i Hordaland, men findes dog 

 også, skjønt sjeldnere, gjennem de øvrige amter, (undtagen Roms- 

 dals,) til og med Nordland, hvor den ved Skjerstadf jorden (67° 

 17' n. b.) har sit nordligste kjendte voksested. Den holder sig til 

 lavlandene, stiger lal fald ikke synderlig højt op i åsbeltet, så at 

 det må betragtes som et rent undtagelsestilfælde, at den i Vest- 



