No. 13] NORGES ORTHOTRICHACEÆ. 19 



Ringebu; Søndre Fron; Nordre F'ron; Hedalen; Sel; 

 Våge, Lejrungsboden, (vistnok over 1000 m.): Kaurin og Ryan; 

 Lom. 



H. Sollien; øvre Rendalen; Lilleelvedalen. 



ST. Røros, Kværnskaret 1050 m.: Wulfsberg; Opdal, 

 alm., f. eks. Knutshøen i vidjeregionen if, Schimper; Malvik, 

 Mostamarken: Ångstrum. 



No. Alstahaug, Botnf jorden : Kaalaas; Nesne, Tomma: 

 A. Blytt; Hemnes, Ramflåget: Arnell; Mo, Hammerneset: Kaal- 

 aas; Saltdalen, Vik på kalkskifer: H. ; S ør fol den, Rørstad 

 1^0 i807: Wahlenberg. 



Tr. Nor drejsen, under Jertafjeldet ovenfor Fossen: Jør- 

 gensen. 



F. Alten, Bossekop: M. N. Blytt; Tal vik: Jørgensen; 

 Ki strand, Mantermukka: Ryan; Russemark: H. 



Ulota Ludwigii (Brid.) Brid. 



Blev måske allerede i de første år av forrige århundrede er- 

 kjendt som egen art, men beskreves først i 1811 under ovenstående 

 artsnavn. I Norge skal den være samlet allerede i 20årene av 

 Ahnfelt og Lindblom (if. Wickstroms Arsberattelse for 1826). 



I det store og hele falder dens utbredelsesfelt i Norge inden 

 de samme grænser som for flere av de øvrige på trær voksende 

 arter av slegten ; den forekommer i de lavere liggende dele av øst- 

 landet og Sørlandet, på Vestkysten og en del av kysten norden- 

 fjelds, men mangler ganske i oplandsamterne. Imidlertid har den 

 indenfor dette fællesområde sin særegne, fra de øvrige arter noget 

 forskjellige utbredelse. Omkring Kristianiafjorden, på Ringerike og 

 langs kysten vestover er den en meget sjelden art; kun i Tele- 

 marken og Sætersdalen er den hyppigere, i Vestfjorddalen endog 

 meget almindelig. Vestenfor Nesset hører den heller ikke til de 

 almindelige arter ; kun i Søndre Bergenhus amt ligger voksestederne 

 tæt sammen, både på selve kysten og noget indenfor denne. Fra 

 Sogn av og nordover er den atter en sjeldenhet på kystranden, 

 men er her kjendt fra spredte steder ved fjordenes indre dele og 

 når sin nordgrænse ved polarkredsen. Dens vertikale utbredelse 

 er ikke synderlig stor, idet den i almindelighet neppe over- 

 stiger 250 m.; i Sætersdalen er den imidlertid fundet i 500 m. og 

 i Granvin i 300 m. højde. Den vokser udelukkende på skogstrær. 



