No. 13] NORGES ORTHOTRICHACEÆ. 23 



Ulota Bruchii Hoinsch. 



På grund av den usikkerhet, som i begj'ndelsen av forrige 

 århundrede herskete i bestemmelsen av arterne i denne gruppe, 

 kan der hverken for TI. Bruchii eller U. crisjnda gives pålidelige 

 historiske data. Så meget er dog sikkert, at de begge i de tidli- 

 gere årtier av det 19de århundrede blev samlet både av M. N. Blytt 

 og Sommerfelt. 



I utbredelse viser de to nævnte arter så stor overensstemmelse, 

 at den for begge kan behandles under et; at den ene av dem på 

 et sted, den anden på et andet sted trænger noget længere frem, 

 beror utvilsomt på ganske tilfældige omstændigheter. 



Det mest fremtrædende i deres horisontale utbredelse er, at 

 de likesom de fleste av de foran nævnte arter mangler i Kristians 

 og Hedemarkens amt; derimot er de kjendt fra alle amter langs 

 kysten undtagen Finmarken ; U. crisjnda er dog heller ikke kjendt 

 fra Tromsø amt. På kysten hører de til de almindeligste træmoser, 

 kun i Sogn synes de at være sjeldnere, men ellers er antallet av 

 voksesteder i et amt nogenlunde proportionalt med kjendskapen 

 til dettes mosflora. Fra den sammenhængende utbredelse på ky- 

 sten sender de utløpere mer eller mindre langt ind i landet; fra 

 Kristianiatrakten av er den ene forfulgt til Romerike og langs 

 Drammensvasdraget til Ringerike; i Telemarken har man flere 

 voksesteder op til Hitterdal og Vestfjorddalen ; i Sætersdalen til op 

 i Bykle. De trænger i Søndfjord ind til Førde, langs Sundals- 

 fjorden op i Sundalen til amtsgrænsen. 1 Trondhjemssænkningens 

 dalfører finder man dem også, langs Orkla til op i Rennebu, langs 

 Gula til Singsås, over Mostamarken breder de sig ud til Selbu- 

 sjøens østre ende, i Stjørdalen til Meraker, i Indherred fra fjordens 

 bund op til Sanddølas dalfore; de findes i Vefsen og Saltdalen. 



I sin vertikale utbredelse holder de sig til de lavere trakter; 

 de højeste kjendte voksesteder søndenfjelds ligger i X'est fjorddalen 

 i 250 m. højde; på Vestlandet er de bemerket op til 320 m., fra 

 Uttrondelagen har man voksesteder 200—240 m. over havet, ja 

 endogså 400 m., det højeste, som er iagttat i Norge. 



De vokser helst på løvtræstammer og kvister i skyggefulde 



