No. 13] NORGES ORTHOTRICHACEÆ. 39 



på bladenes opbygning av to cellelag, på de glattere, mere gjen- 

 nemsigtige tænder, den videre hætte etc. Med hensyn til værdien 

 av disse merker henholder jeg mig til Venturi, soin erklærer dem 

 alle tilsammen for usikre, og man kan i virkeligheten under studiet 

 av de norske former træffe alle mulige overganger fra disse karak- 

 terer til de tilsvarende hos den typiske O. rupestre, så at man 

 ikke kan undgå at komme til det resultat, at O. Sturmii og rupe- 

 stre løper sammen. Venturi betragter også den førstnævnte som 

 en slet art, men søker dog at opretholde den ved hjælp av man- 

 gelen på kapselhals. Imidlertid er herved intet vundet; man får 

 to parallelt varierende arter med overganger på så godt som alle 

 punkter, og det synes derfor mere tilrådelig at følge Juratzkas 

 eksempel og reducere O. Sturmii til en varietet av O. nipestre. 

 Denne form er i Norge ikke alene bundet til kysttrakterne, men 

 findes næsten uten undtagelse kun på strandklipper, langs Sj^d- og 

 Vestkysten så langt nord som til Kristiansund. Da det efter det 

 her udviklete beror på et skjøn, hvor man vil trække grænsen 

 mellem hovedarten og varieteten, skal jeg til oplysning for dem, 

 som senere måtte studere de av mig gjennemgåede eksemplar, 

 anføre, at jeg har henført til varieteten former med tolagete blade, 

 tvert sammendraget kapselhals og i almindelighet også med enkelt 

 peristom, men sondringen efter disse principer er neppe konsekvent 

 gjennemført. 



Hvad kapselens struktur angår, har Venturi i Hedvvigia 1873 

 anført, at hos O. rupestre og Sturmii „tota capsula pachyderma- 

 tica, et homogene contexta est", en uttalelse, som ikke stemmer 

 med de faktiske forhold. Saken er tvertimot den, at cellerne i 

 mellemrummene mellem kapselstriperne varierer i højeste grad med 

 hensyn til væggenes fortykkelse, så at man linder alle overganger 

 fra celler med ganske tynde vægger til sådanne, som kun litet 

 skiller sig fra stripernes, ja man stoter undertiden på kapsler, hvor 

 de er i den grad fortykket, at deres lumen kun ser ut som en i 

 den kompakte substans utgravet linje. Det er derfor ugjørlig at 

 anvende kapselhudens struktur som skillemcrke mellem denne 

 gruppe og de øvrige, og det så meget mere, som ganske de samme 

 iagttagelser kan gjøres hos O. affinc. 



