60 I. HAGEN. [1907 



A. Åker, Holmen: Kaalaas og Fridtz; Frøn: M. N. Blytt; 

 Ullevål: Wulfsberg; Bygdø: Kaalaas; Bærum, Stabæk: Kiær; 

 Prestrud: Kaalaas. 



Bu. Nedre Eker, Mjøndalen: Bryhn. 



JL. Søndenfor Larvik: Jørgensen. 



Ne. Ris ør: Jørgensen. 



LM. Kristiansand: M. N. Blytt. 



St. Sandnes; Hjelmeland, Førde: Kaalaas ; Stavanger: 

 Moe. 



SB. Vi kør, Norejmsund : Kaalaas; G ran vin, Ejde, mel- 

 lem Gransvinsvatnet og Nesejmhorgi: Wulfsberg; Askøen, Hop: 

 Jørgensen; Bergen: M. N. Blytt; Natland, ved Haukelandsvejen : 

 Wulfsberg; Haus, Osterøen: Kiær. 



NB. Indviken, Utviken: Kiær. 



M. Ør s ko g, Søholt; G ry t ten, Veblungsnes: Kaalaas. 



Orthotrichum fastigiatum Bruch. 



Er samlet allerede av Chr. Smith, men i literaturen først an- 

 ført for Norge av Ångstrøm i Fries's Summ. Veg. Scand. (1846). 



Den er utbredt over samme område som O. affine, men går 

 længer mot nord, idet den også findes på sydsiden av Trondhjems- 

 fjorden (med nordgrænse ved 63° 30' n. b.) og optræder med et 

 enkelt voksested på Oplandet (ved Hamar). Den er søndenfjelds 

 adskillig almindeligere end O. affine, på Vestlandet derimot meget 

 sjeldnere; i sin vertikale utbredelse er den likesom denne bundet 

 til lavlandet. Den vokser på stammer, helst av enkeltvis stående 

 løvtrær, som ask, asp, hvitpoppel, rogn, skjørpii; dens forekomst 

 på sten er heller ikke utelukket. 



Som bekjendt hører forholdet mellem O. affine og O. fastigia- 

 tum til de omstridte spørsmål, og det tjener ikke til at forenkle 

 saken, at O. fastigiatum til forskjellige tider, undertiden av og en 

 samme forfatter, har været begrænset på forskjellig mate. Det, 

 som for mig har været det væsentlige og avgjørende merke, er 

 kapselstripernes større bredde hos O. fastigiatum, idet de her be- 

 står av 4 — 5 cellerader, men hos O. affine kun av 2, højst 3, og 

 her i det hele falder litet i øjnene. Hermed er i almindelighet kom- 

 bineret den egenskap ved peristomet, at tænderne især oventil er 

 merket med ormformige streker. En omstændighet, som sammen 

 med disse merker vidner for artens uavhængighet av O. affine, re. 



