Xo. 13] NORGES ORTHOTRICHACE.E. 65 



mete, således at de med spidsen berører kapselvæggen. Mine eks- 

 emplar viser, at tænderne likesom hos O. speciosum i den nær- 

 meste tid efter lågfældningen er oprette eller endogså noget indad- 

 hældende, men senere hen for flertallets vedkommende vandret ut- 

 spærrete med noget nedbøjet spids; kun et mindre antal bøjer sig 

 sterkere, så at de berører kapselens yttervæg med spidsen eller 

 endogså med sin ytre flate. Tændernes retning er altså til slut- 

 ning i det væsentlige den samme som hos O. speciosum, og da de 

 er sterkere papilløse end i avdelingen Brachytrichum, vil arten, 

 efter at den engang er stillet ved siden av O. speciosum, neppe 

 nogensinde igjen bli fjernet derfra. 

 Voksesteder : 



NB. A ur land, Stejnbergdalen 900 m.: Bryhn; Borgund: 

 Lorentz, (eksemplarerne er slette og ikke aldeles sikre). 



K. Lom, i nærheten av kirken : S. Møller; Røjshejm fra elve- 

 bredden (550 m.) op til 700 m.: Zetterstedt, H.; Visdalen 650 

 m.: H. 



Orthotrichum speciosum N. ab Es. 



Er under navn av O. affijie ^i opført i Sommerfelts Suppl. 

 Fl. lapp., (1826,) hvilket er den tidligste meddelelse om dens fore- 

 komst i Norge. 



O. speciosum er en meget almindelig art på træstammer, så- 

 vel på enkelt stående som skogstrær ; den er således opgit at fore- 

 komme på alm, ask, asp, balsampoppel, bjerk, bøk, ek, hæg, lind, 

 or, rogn, selje; ikke sjelden på avdøde tynde grankvister, og en 

 ikke ualmindelig forekomst, især i de nordlige landsdele, er nederst 

 på enerstammer inde ved fjeldvæggene. Den vokser også på tørt. 

 gammelt træverk, skigarer f. eks., og ikke sjelden på stener. Næst 

 efter O. rupestre er O. speciosum den mest utbredte av vore arter, 

 idet dens område omfatter næsten hele landet indtil Tromsø, (69*^ 

 40' n. b.,) som må betragtes som dens nordgrænse. Medens de 

 andre av vore på trær voksende OrtJiotricha, (p(tllens-^j:,vuppcn 

 undtat,) optræder hyppigst på Vestlandet og mangler i indlandet, 

 kan de sammenlignelsesvis tå voksesteder for U. speciosum fra 

 Vestlandet ikke skrives på regning av, at den, som tilfældet ofte 

 er med almindelige arter, ikke er medtat ved indsamlingerne; det 



