No. 13] NORGES ORTHOTRICHACE.E. 83 



stedt; Visdalen 900 m. : H. ; Bæverdalens kapel : S. Møller; Dovre, 

 Harbakken, Fokstuen: M. N. Blytt; Hjerkinhøen: Bryhn. 



H. Lilleelvedalen, Trontjeldet : Ryan; Dalholen: Kaalaas. 



IST. Røros, Kværnskaret 10.50 m : H. ; Skårhammerdalen : 

 Wulfsberg; Opdal, Dovrefjeld 1835, Kongsvold: M. N. Blytt; ved 

 den nye Vårsiig 850 m. : Kaalaas; Stølan 750 m., Drivstuen 680 

 m. : H. ; nedenfor Barstad : Kaurin ; ved Sjørdøla 700 m., Preste- 

 gårdsmoene og Håkårsmoene : H. ; Golvåker: Kaurin ; Albu 550 

 m., Nerholen 450 m,: H.; Detli: Kaurin; Rennebu, Ry 360 m.; 

 Soknedalen, Presthus 210 m.: H. 



No. Mo, Strandjordet: A. Blytt; Selforsfjeldet 60—70 m., 

 Nævernesset 100 m.: Kaalaas; B ej er en, Tollåen, Knabben 250 

 m. : H.; Saltdalen: Sommerfelt; Fauske, Furulund, Sandnes, 

 Tortenli 200 m.; Sørfolden, Djupvik: H.; Lofoten: Barth. 



Tr. Trondenes, nedenfor Middagsfjeldet, ved kirken på 

 strandklipper: Kaalaas; Bardo, Bergskletten i fururegionen ; Ma- 

 langen, Mesterviksøen likeså: Arnell,' Tromsø: Kaurin; Nord- 

 rejsen, Kumcpahta under Venetvara: Jørgensen. 



F. Talvik, Storvatnet: Jørgensen; N esse by, ved Berge- 

 byelven: Kaurin. 



Ortliotrichum stramineum Homsch. 



Blev beskrevet i 1826, men først i 1842 av Ångstrøm (Disp. 

 muse.) angit for Norge, uagtet den vistnok var samlet her i lan- 

 det allerede langt tidligere. 



O. stramineum vokser på stammen av alslags løvtrær, både 

 mark- og skogtrær, (alm, ask, asp, bjerk, bøk, ek, hyll, lind, løn, 

 moreltræ, rogn, selje, sølvpoppel,) og findes også en og anden 

 gang på stener, som ligger under sådanne. Den er en almindelig 

 art langs kysten til Trondhjemsfjorden, men går også fra k\'sten 

 ind i landet såvel langs fjordene som også ellers i fiatlandene, dog 

 ikke til større højde end 200 m. Norden for Trondhjemsfjorden 

 kjendes kun et isoleret voksested i Lofoten, som danner artens 

 nordgrænse (68° 7" n. b.). 



Den varierer endel. Bladene kan være mere og mindre lil- 

 spidsete, men det er fornemmelig i kapselens utvikling, at der er 

 forskjel. En sådan avvikende form er var. defiueiis, som i sin 

 ekstreme utvikling meget vel kan gi indtryk av at være en selv- 

 stændig art, men som i virkeligheten kun er toppunktet i en sam- 

 menhængende formrække, som grener sig ut fra den t^'piske O. 



