90 '• HAGEN. [1907 



Br. Skien: Bryhn. 



jVe. Bygland, Skåmedal, Frøjsnes: Bryhn. 



LM. Kristiansand: VVulfsberg; Oddernes: Kaalaas. 



St. Fossan; Stavanger; Årdal; Vikedal: Kaalaas. 



SB. Fjeldberg, Prestegården: Sommerfelt fil.; Skånevik; 

 Stord, Tyse; Kvinnherred, Sunde, Rosendal: Kaalaas; Fuse, 

 Strandvik; Fane, ved Fjøsangervatnet; Årstad, Solejm, ved 

 kirken. Møllendal: Jørgensen; Haukelandsvejen: VVulfsberg; Ber- 

 gen: xM. N. Blytt („ded. jul. 1834": Sommerfelt in herb.); Kalve- 

 dalen, Isdalen, Sandviken: Wulfsberg. 



NB. Sogndal: Kaalaas; Jølster: Kiær; Førde alm.;Glop- 

 pen, Hestnes; Ejd; Selje, Moldøen: Kaalaas. 



R. Volden, Ørstenviks hotel: Jørgensen; Grytten, Åk : 

 Kaalaas; Høljenes: Ryan ; Bolsø, F'anestranden: A. Blytt, Kaurin; 

 Kværnes i have: Kiær. 



Subsect. 6. O. pulcliella. 

 Orthotrichum leucomitrium Br. eur. 



Denne for Norge ikke tidligere angivne art forekommer på 

 vestsiden av Kristianiafjordens munding. 



Den har sin væsentlige utbredelse i Tyskland, østerrig, Schweiz 

 og langs FYankrigs østgrænse, fra lavlandet op i fjelddalene ; i Ita- 

 lien er den meget sjelden, og i Sverige kjendes den fra et eneste 

 sted (i Skåne). Det norske voksested, som ligger under ca. 59" 5' 

 n. b., er således det nordligste bekjendte. 



JL. Hedrum, „østfr. Farrisvand ^7? 84:" Kiær; sammen 

 med O. stramineum, og derfor vistnok her, som ellers, på trær. 



Hos denne art skal ifølge Venturis beskrivelse i Muscol. gall. 

 tænderne i tør tilstand være krummet således, at de kun med spid- 

 sen berører kapselens ytterflate, og på et av ham samlet eksemplar 

 fra Tirol indtar de også denne stilling. Imidlertid har Limpricht 

 trods Venturis fremhæven av dette forhold kun omtalt dem som 

 „trocken zuriickgeschlagen," og i Grønvalls beskrivelse av O. sca- 

 nicum, (som senere av ham selv er forenet m.ed O. leucomitrium,) 

 heter det: „dentes ad capsulæ parietem arcte adpressi." Det samme 

 viser sig at være tilfældet på det norske eksemplar. Tændernes 

 retning i tør tilstand kan derfor ikke være konstant, og det er 

 utvilsomt at gå for vidt, når Venturi på dette grundlag er tilbøje- 

 lig til at betragte arten som type for egen sektion. 



