Studiei' ötVer ortartade. slingrande stammars järiifürande anatüini. - 3 



d. V. s. större möjlighet att assimilera. Denna rikliga assimilation ökar å an- 

 dra sidan behofvet af mineralsalter och vatten. Utbildningen af de väfnade'^ 

 och väfnadselement, genom hvilka dessa tillföras de assimilerande organen måste 

 därför tilltaga. Detta kan ske antingen genom ökning af de funktionerande 

 elementens storlek eller af deras antal. I flertalet fall måste inom växtriket 

 ntaf mekaniska orsaker, })å hvilket senare skall ingås, det sistnämda alter- 

 nativet tillgripas. I detta fall kominer på t. ex. ett visst ytinnehåll vida flera 

 väggar än i det förra, eller med andra ord i det föfstnämda fallet åtgår vida 

 mera växtsubstans för att vinna samma resultat än i det senare. Men växt- 

 substans tager tid för växten att ])roducera och slutresultatet blir att en växt, 

 som af mekaniska orsaker — för att förskaffa sig tillräcklig böjningsfasthet — 

 ej kan tillämjm principen för den största möjliga sparsamhet med näringsäm- 

 nena, ' den kan ej nå målet att så snabbt som möjligt — det vill i de flesta 

 fall säga medan ännu ljus och värme stå att erhålla nära maiken — höja sig 

 öfver medtäflarne. (Jckså tager det för flertalet af de växter, som det göra, 

 flera år innan de hunnit up])bygga den pelare, som tjenar till att uppbära assi- 

 milationsorganen. För örtartade växter, som vissna bort, åtminstone till sina 

 ofvanjordsdelar, efter vegetationsperiodens slut, är denna väg a priori stängd. 

 Ölinger- och klängväxter ha däremot begagnat sig af den aiidi'a, återstående 

 möjligheten. En med deras stamdiameter annars oerhörd vidd jki de ledande 

 elementen, därigenom möjliggjord hastig assimilation samt förläggandet af det 

 mekaniska stödet utanför växten, äio hufvudmomenten i deras konstruktion. 

 Det torde ej vara ur vägen att här särskildt framhålla, hvilken stor betydelse 

 hastigheten i utveckling luir ha för dessa •\'äxter, alldenstund vigten häraf 

 ingenstädes påpekas. Det är också först genom fasthållandet af denna faktors 

 betydelse vid slingerstammarnes utveckling som det blir möjligt att förstå en 

 stor del af de säregna dragen i deras byggnad. 



Det är ett såsom förut framhållits sedan länge kändt faktum att sling- 

 rande stammar, örtartade såväl som vedartade, utmärka sig genom sina stora 

 kärl. De i läroböckerna angifna maximimåtten för dessa element referera sig 

 i regel till lianer och slingerväxter. Att detta ej sker utan skäl har jag också 

 med ett eller två undantag öfverallt funnit l)ekräftadt. Upplysande nog i detta 

 afseende torde en jämförelse mellan närstående figg. (1 och 2) vara. De återge 

 det förra en del af ett snitt aenom nedeivta internodiet af en blommande iilanta 



