24 



Gunnar Andersson. 





^"^"im^ 





hittills ') fotat sig mer pfi fysioloo-iskn och liiologislcn, ("xperimcnt och rcsoiine- 

 mcnt än på anixtomiska fakta. 



l)c föräudringar e|)i(lermis i detta stadium undergår äro nästan uteslu- 

 tande hetingade af stammens hastiga sträckning. Cellerna hli längre, socker- 

 halten försvinnei' och de tvänne slag af hår, hvilka jämte de förut omnämda 

 ghmdelhåren i'öi'cfinuas pä liumlestammen, uppträda och färdigbildas nu. I 

 bildningen af dem deltager också delvis det underliggande barkparenkymet. — 



Det ena slaget af dessa hår äro långa, luftförande, 

 som utbildas här och där på stammen mellan glandel- 

 håren; dock hufvudsakligen på de unga bladanlagen. 

 De öfverensstämma i storlek och form fullständigt 

 h' UKsd brännhåren hos Urtica, men sakna, som kändt 

 är, den apparat, som utmärker dessas spets. De bibe- 

 hålla sig längre än glandelhåren, men fösvinna dock 

 ' snart. Det tredje slaget utgöres af de stora klätter- 

 /. håren. De utbildas något senare och finnas endast 

 på d(^ nedan omnämda koUenkymlisterna. Yid slutet 

 af d(>t meristematiska stadiet anläggas de, men ut- 

 vecklas i det ameristiska, funktionera så en tid bortåt, 

 men förstwas på grund af sin af stor kiselsyrehalt 

 orsakade! bräcklighet nästan alltid ])å stammens äldre 

 delar. Deras basaldelar tjäna dock att ej obetydligt 

 öka friktionen mot det stöd, kring hvilket rankan 

 slingrar. 



Barkparenkymet differentieras nu på det sätt 

 att cellerna få en mer rundad form än förut — jåin- 

 för fig. 13 — . På de sex punkter af stammen, där 

 antydningar till koUenkymsträngar visat sig — se 

 (ritade helt svarta) ha redan ^j;^.^^ __. föi.gio.Q-å lifliga delningar, och i dc ucdrc af de 



vaggarne lorvedade ochiorsodda ^" ~ " ' 



med spiraifihertv.rtjockningar; hifliörandc intemodiema ha redan de för kollenkymet 



m margiiaronkym. ■' 



karaktäristiska väggförtjockningarne börjat up[)stå. 

 Stammen liar blifvit skarpt, markeradt sexkantig. Mellan och innanför de näinda 

 koUenkymgrupperna utvexdvlar sig ett typiskt, tidigt klorofyllförande barkpar(>n- 



Qn002?r 



Tvärsnitt genom en stam 

 af Hnmtihts Lnpulus vid tiden 

 f(jr den sekundära tillväxtens 

 början, e epidermis: hp bark- 

 parenkym; * initialringen med 

 garfsyrcbehållare; k kamhium; 

 innanför detta äro dels vedpa- 

 renkymceller dels kärl anlag- 

 da; de innersta af de sist nämda 



^) Se t. ex. KoiiL, F. G., Beitrag zur Kenntiiiss dos NViiidens der Pflanzen. Pringsh. 

 .Jalirhüch. Bd. XV. (1884); sidd. 328-347 '"historisches". 



