fttuilirr ölVnr (ivtartailf, sliiisramlf stammars jämfrirando anat.iini. -.) 



kym. Det innersta cellagrét (fig. 13) af barkparenkymet har redan begynt 

 differentiera sig till den nedan närmare beskrifna stärkelseslidan. 



Märgparenkymets celler sträckas, små intercellulärer uppstå, och i de nedre 

 hithörande internodierna har oftast redan en resorbtion begynt. 



I den prokambiala zonen fortgår kärlknippenas bildning på följande sätt. 

 På de ställen af initialringens insida där, som förut nänits, genom en liflig 

 pi-okambial värksamhet cellgrupper i radial anordning uppkommit och de första 

 spiralfiberkärlen aidagts, fortgår denna värksamhet. Nybildningen af element, 

 som i di-'t följande utveckla sig till Icärl, fortgår ännu en tid vida hastigare än 

 förvedningen och den öfriga utbildningen af dem, så att man ofta finner 3 — 5 

 oförvedade kärlanlag i raden, under det att endast 1 å 2 färdiga kärl finnas (fig. 13). 

 Riulerna af ])i'imära kärl och kärlanlag skiljas alltid af en rad små celler, 

 livilka scihm till stor del förblifva oföirvcdade. Sedan på nu beskrifvet sätt 

 5 — S kärl i hvarje i-ad äro anlagda, upphör anläggningen af stora element 

 (fig. 13), och mindre celler uppstå. Då med den börjande anläggningen af 

 dessa mindi-e element, hvilka sedan förvedas och bli vedparenkym, äfveii an- 

 läggningen al dylika längs hela initialringens insida begynner, så måste man 

 anse att just ])å denna jiunkt den kambiala värksamheten inträder. 



ITvarj«^ gi'iipp af dessa primärt anlagda kärlrader består af minst tre, ibland 

 fyra, sällan fem rader. De olika gruppernas läge i stammen är den, att alltid 

 en finnes midt för hvarje liörn. Mellan hvarje af dem äro i regel två, 

 sällan tre sådana belägna. Alhi äro dock tydligt skilda af mellanliggande 

 märgparenkym. 20 — 25 grupper förefinnas sålunda på insidan af den gamla 

 initialringen, hvilken för dem alla representerar den primära floeradelen. Då 

 denna är fullständigt likformig såväl livad elementens storlek angår som i 

 karaktäristiska garfsyrebehållarnes fördelning, torde man svårligen här kuniu 

 tala om att de primära kärlknippena äro 20 — 25, utan att på den primära 

 fibrovasalzonens insida 20 — 25 skilda protoxylera^jartier finnas. Hos HunniJiis 

 Liipnlns äro de såväl hvad angår elementens talrikhet som däras storlek kraf- 

 tigare utvecklade än hos H. Japonicus. 



I den primära floeradelen visar sig icke häller i detta stadium några tec- 

 ken till en speciellare utbildning af vedbastets element. Den förändring, som 

 eger rum, består endast i en ringa tillökning i storlek och antal af de förut 

 beskriiiui elementen. 



Lunds Univ. Äi'sskrift. Tom. XXVIIl. 4 



lie 

 I 



