42 



Gunnar Anrlersson. 



den nyligen anlagda första delen af den sekundära veden. Denna utgöres i 

 detta stadium af långsträckta svagt eller ej alls förvedade element med stor 

 cellkärna och rikligt innehåll. Vid jämförelse mellan ligg. 17 och 19, i hvilka 

 äfven stärkelsekornen äro inlagda efter kamera är ju en fullständigt olika för- 

 delning af stärkelsen inom cellerna i de bägge figurerna tydlig nog. T den 

 förra ligger den på botten af cellen utan något som hälst förhållande till cell- 

 kärnan under det att i den sistnämda stärkelse- 

 kornen gruppera sig kring kärnan, understundom 

 alldeles döljande denna. Att den olika fördelnin- 

 gen står i samband med att stärkelsen på det ena 

 stället endast är stadd på vandring up]) mot stam- 

 spetsen, under det att den på det andra får sin 

 definitiva användning till cellväggens slutliga ut- 

 bildning, torde ej lida något tvifvel. Dess olika för- 

 hållande till kärnan har här endast mera i förbi- 

 gående på})ekats, då dessa förhållanden ligga delvis 

 vid sidan af ämnet. Det är en enkel iakttagelse 

 för ett specielt fall, hvilken åtminstone icke strider 

 , . . ,. ., ^ . emot, äfven om den ej bevisar något egentligen om 



Längdsnitt i radiens riktning ' - ■' o o c^ 



genom st i fig. 18. Stärkelsekor- cellkärnans b(>tydelse vid cellväggens utbildning; en 



nen. angifua genom svarta punk- '' °'- 



ter, äro inteeknade efter kamera. betydelse, SOUl jU särskildt HaBERLANDT ') SÖkt viu- 



dicera åt den. 



I äldre stadier af stannnen Hnner man i barkparenkymet äfvensom i mär- 

 gen och i bastet stora mängder oxalsyrad kalk i vissa cellei'. Då emellertid 

 detta salts förekomst hos närstående slägten, med hvilka Humulus visar full- 

 ständig öfverensstämmelse, är utförligt beskrifven ^) och dessutom eger föga eller 

 intet intresse för här ifi'agavarande ämne, torde det vara onödigt att här ingå 

 på en närmare beskrifning. 



Märgparenkymet utgiurs af tunnväggiga, ej förvedade parenkymatiska 

 celler, hvilka i äldre stadier och i den närmast veden liggande delen föra rik- 

 ligt med stärkelse. I stammens fullt utvecklade tillstånd resorberas större delen 

 af denna väfnad. 



Fig. 19. 



') Ueber die Beziehungen zwischen Funktion und Lage des Zellkernes bei den Pflanzen. 

 Jena 1887. 



^) Se t. ox. iiF T>äkys ofl] fiuAvis' riti'ra<le urlirteii. 



