studier öfver örtartade, slingraiidp stammars jämförande anatomi. 



49 



I äldre delarne af utvuxna stammar af Humulus äro flertalet af de stora 

 kärlen alldeles öfverfylda med thyllenceller och i t. ex. hufvudroten af Humu- 

 lus japonicus^ kan man svårligen finna ett enda kärl, som ej är fyldt med så- 

 dana celler. Därigenom afdelas kärlen i en mängd smärre element. De ka- 

 pillärt värkande krafterna bli på denna grund större, än de skulle blifvit, om 

 ej thyllen funnits. Men det tryck, som den ofvanliggande vattenpelaren utöf- 

 var, blir naturligen också mindre, ju större den "bärande kraft" (Scheit) är, som 

 håller den. Därför kunna möjligen thyllencellerna i dessa kärl tjena att minska 

 det motstånd, A^attenpelaren i den långa humlestammen utöfvar mot rötternas 

 vattenabsorberande värksamhet. 



I den sekundära veden finner man h. o. d. något enstaka kärl (streckadt 

 i fig. 28) fylt med ett gult sekret, hvilket ej innehåller garfsyra. Så vidt det 

 ■\Tirit möjligt se tyckes det uppträda rikligare hos sådana individ, som vege- 

 tera svagt; de af Cuscuta euro])(en angripna stammar, som erhållits från Lunds 

 botaniska trädgård, ha sålunda vanligen flera kärl fyllda därmed, under det att 

 det fullständigt tyckes saknas i de kraftiga ofvan omnämda stammarne, som in- 

 samlats i humlegårdar i Öster- och Vestergötland. Afsöndringen af ett dylikt 

 sekret i kärlen hos en del harz- och garfsyrerika, sekretförande växter, tyckes 

 också enligt de Baüy ^) vara ganska vanlig, äfven om det enligt nämde fiirf 

 "kan anses outredt, huru sekreten komma in i käi-len". 



Med stöd af den nu i detalj följda byggnaden af vedcylindern hos Hinm;- 

 Jiis torde det ej vara ur vägen att genom jämförelser ytterligare söka visa rik- 

 tigheten af den åsigt, som i det föregående blifvit framstäld om dess olika de- 

 lars funktion. Det gäller att som paralleler finna å ena sidan organ, på hvil- 

 kas vattenledande förmåga lika stora anspråk ställas, som på den länga huni- 

 lerankan, å andra sidan sådana, som genom att vara hårdt lindade kring ett 

 föremål fylla den andra vigtiga uppgiften, som tillkommer den slingrande 

 stammen. 



I sitt arbete öfver Amerikas epifyter har Schimper omtalat några växter, 

 hvilkas rötter äro af tvänne slag med vidt skild funktion. Det ena slaget är 

 hvad han kallar "I^ährwurzeln" och karaktäriseras därigenom att kärlknippet ") 

 "ist sehr dick und besteht wesentlich aus sehr zahlreichen und weitlumigen Ge- 



') 1. c. sid. 177. 



^) Det är här fråga om en monokotyl växt [Carlndorira Plumirri). 

 Lunds Univ. Årsskr. Tom. XXTIII- 



