studier öfvor örtartade, slingrande stammars jämförande anatomi. 51 



element torde ju också vara likgiltigt. Den primära vekbastdelen hos Hiimu- 

 lus sluter sig närmast till de Bakys ') andra typ. 



I yttersta delen af bastet visar sig ungefär liktidigt med de första silrö- 

 rens uppträdande det första anlaget till hårdbast. Detta uppträder såsom skilda 

 grupper — se fig. 32. Då detta hårdbast i allo visar full öfverensstämmelse 





-o 



°0o 



Ä.^: 



g^fS9ooä, 



n 



Fig. 32. 



med det, som utvecklas genom den sekundära tillväxten behandlas bägge slagen 

 tillsammans. Ilårdbastet utgöres hos Hiomilus utaf starkt förtjockade, långa — 

 12 ä 15 mm. — celler, hvilka synas som en fin frans omgifva kanten af en 

 humleranka, ifall denna afslites. Endast i gamla stammars allra äldsta del vi- 

 sar det en ytterst ringa antydan till förvedning. Dessa hård bastceller hos Hu- 

 mulus, Cannabis och närstående växter har sedan länge ^) varit bekanta såsom 

 de där synjierligen typiskt visade ett slags förkastningar i väggarne, yttrande 

 sig bland annat så att cellerna sönderföUo i små cylindriska bitar vid kokning 

 med saltsyra. För några år sedan underkastade v. Höhnel ^) dessa egendom- 

 ligheter i väggens byggnad hos en stor mängd växters hårdbast en noggrann 

 undersökning. Resultatet af denna är att det tryck, som närliggande celler 

 utöfva på hårdbastcellerna åstadkomma de ifrågavarande förskjutningarnc i väg- 

 garne. "Radiale Schnitte zeigen, dass die Verschiebungen in einer ganz be- 

 stimten Beziehung zu den umgebenden Elementen stehen. Dies war in allen 

 näher untersuchten Fällen ausnahmslos zu constatiren. Fast immer coincidiren 



•) 1. c. sid. 337. 



^) Mei-er och MiTsciiEHLicii (1838) enl. v. Höhnel. 



') Über den Einfluss des Rindeudruclies auf die Beschaffenheit der Bastfasern der Di- 

 kotylen. - Pringsh. Bot. Jahrb. Bd. 15 (lB85j sid. 311. 



