Bidrag till kännedomen om Lycopodinébladens anatomi. 



11 



de förändrade yttre förhållandena, så uppträda specifika skyddsinrättningar, 

 tjocka, intensivt kutiserade ytterväggar och insänkt klyföppningsparti, såsom hos 

 Selaginella Oregana och rupestris. Hos S. rupestris och involvens uppträder, 

 såsom förut nämdt, ett hypoderma, hvilket äfven erbjuder skydd mot en för 

 liflig afdunstning. Hos Selaginella microphylla uppnås skydd derigenom, att 

 det klyföppningsbärande partiet är tätt tryckt intill stammen. Tvänne arter, 

 S. lepidophylla och pilifera, hafva, såsom förut framhållits, ett typiskt palissad- 

 parenkym, hvilket äfven bör uppfattas såsom ett transpirationen nedsättande 

 medel. Prof. Areschoug har i sin intressanta uppsats "Der Einfluss des Klimas 

 auf die Organisation der Pflanzen" ') och redan förut i sina "Jämförande under- 

 sökningar öfver bladets anatomi" framhållit en dylik uj)pfattning af palissad- 

 parenkymct, till hvilken sedan flera andra forskare, såsom F. Kohl ^) m. fl. slutit sig. 

 Sistnämda arter hafva äfven en ganska förtjockad och kutiserad yttervägg på 

 öfverhudscellerna, hvarjämte ett visst skydd torde uppnås derigenom, att hela 

 växten i torka rullar ihop sina grenar till en fågelboliknande klump, hvilket 

 gifvit anledning till namnet Lycopodium nidiforme åt den förstnämda arten. 



På grund af den för en kraftigare transpiration ogynsamma miliön är 

 grundväfnaden i allmänhet, såsom vi funnit, mycket svampig. Det förefaller 

 egendomligt, att denna egenskap i mesofyllet bibehålies äfven hos flera xero- 

 phila arter, hos hvilka sålunda skyddsinrättningarne äro inskränkta till epidermis. 

 En liknande anatomisk motsägelse har Prof. Areschoug ^) funnit hos Ilex Aqvi- 

 folium m. fl. växter och förklaras af honom bero på ärftliga förhållanden. 



Att den öfre epidermis ombildas till assimilationsväfnad hos en mängd 

 arter, står naturligen i samband med deras förekomst på skuggiga lokaler. Då 

 endast en obetydlig mängd ljus står dem till buds, måste de för att tillgodo- 

 göra sig detta förlägga sina egentliga assimilationshärdar i själfva den öfre 

 bladytan. För öfrigt äro helt säkert Selaginellabladen ganska medelmåttiga 

 assimilationsorgan på grund deraf, att i livar och en af de egentliga assimile- 

 rande cellerna förekomma endast en eller två kloroplastei'. Hos de högre väx- 

 terna äro alltid kloroplasterna i palissadcellerna ytterst talrika och små, mhidre 

 än kloroplasterna i svampparenkymet, hvarigenom en större yta erbjudes åt 

 ljuset. Hos många lägre växter deremot, såsom hos Conjugaterna och Anthoce- 



') Der Einfluss des Klimas auf die Organisation der Pflanzen, insbesondere auf die 

 anatomische Structur der Blattorgane. Englers Jahrbücher Bd. 2. 

 2) F. Kohl: Transpiration der Pflanzen sid. 92 o. 9.3. 

 ^) Der Einfluss o. s. v. sid. 526 o. 520. 



