Bidrag till känupdnmen om Lycopridinéliladens anatomi. lo 



härvarande växthus i tvännf former, forma oom])acta oeh forma stricta, hvilka 

 äfven i anatomiskt afseende visa några skiljaktighoter. 



SchifiincUa Martrnsii a) comjjarhf. (Tal). I Fig. 1 — 5) Lateradt bhid. 



r>etraktas ofvansidans aflossade epidermis, så visa sig opidermiscellerna jio- 

 lygonala eller trapezformade, stundom mod något afrundade hörn. Mellanväg- 

 garne äro svagt undulerade (Tab. I Fig. 1). Klyföppningar förekomma icke 

 på denna sida. På ena sidan om medelnerven, på den del, som betäckes af 

 stammen, äro öfverhudscellerna långsträckta, hvarjemte deras membraner äro 

 mera undulerade. Cellerna i själfva bladkanten hafva äfven en afvikande form: 

 de äro på ena kanten korta, rektangulära, med raka mellanväggar och utlöpa 

 ofta i tänder; på den andra kanten (den utsvängda) visa de sig långsträcktare 

 och utlöpa i långa tänder, så långa, att de fiirtjena lienämningen hår. I sam- 

 band med 'denna epidermiseellernas olika form stå)- kloroplasternas olika fiir- 

 hållande. I de isodiametriska öfverhudscellerna visa sig kloroplasterna, sedda 

 ofvanifrån, soTn rundade klumpar, en kloroplast i hvarje cell, men i de lång- 

 sträckta cellerna antaga de mycket oregelbundna former. I de celler, som ännu 

 till formen föga afvika frän de vanliga cellerna, äro de mer eller mindre full- 

 ständigt tudelade. Längre ned på bladet, der cellernas form är mera lång- 

 sträckt, bli de tre- eller fyrdelade och längst nere vid basen, der cellformen är 

 mycket långsträckt, äro de mångdelade, bestående af korn, som ligga. i enkel 

 eller dubbel rad. I de långsträckta kantccllerna äro kloroplasterna kedjelika. 



Bladets undre yta visar en epidermis, som består af i bladets längdrikt- 

 ning sträckta celler med undulerade mellanväggar. Klyfiippningar förekomma 

 merendels endast i medelnervens närhet dels rakt under kärlknippet, dels något 

 åt sidorna, bildande en transpirationsyta, som sträcker sig ungefär så långt som 

 kärlknippet räcker (Tab. I Fig. 2). Dock upphöra klyföppningarne upptill, 

 något innan kärlknippet slutar, nedtill ett stycke ofvanför basen. De äro ord- 

 nade parallelt med bladets längdaxel. Stundom har en och annan klyföppning 

 observerats i själfva bladkanten. De på transpirationsytan belägna epidermis- 

 ccllerna äro kortare, ungefär af samma form (n. b. en face) som de öfre epidcn-- 

 miscellerna. Ändväggarne på de undre opidermiscellerna äro antingen vinkel- 

 räta mot längdväggarne eller ock tillspetsas ändan af cellen och kilas in mellan 

 två andra celler. Mot basen blifva cellerna allt mera långsträckta och få längst 

 nere raka mellanväggar. 'Raka mellanväggar hafva äfven kantcellerna, hvilka 

 äro ytterst långsträckta och försedda med egendomliga kutikularvårtor. Dylika 



