Bidrag till kännedomen oui Lycopodinébladeus anatomi. -O 



utgöres af Hera stora, genom smala cellband, som sträcka sig mellan kärlkiiippet 

 och den undre ötVerhuden, åtskilda rum. 



Selaginella involvens Spring. 



Denna intressanta art står jemte S. rupesti'is alldeles isolerad 1 iland de öl- 

 riga Selaginellaarterna, derigenom att den visar kraftiga inrättningar till skydd 

 mot en för häftig transpiration. Bladen sitta så tätt och ligga så öfver hvar- 

 andra, att växten något påminner, enl. liookers och Grevilles uttryck, om etr 

 myrkottskal. 



Epidermis utgöres på båda sidor af långsträckta, smålumiga, tjock väggiga 

 starkt kutiserade celler. Afven de raka mellanväggarne och innerväggen äro 

 något förtjockade. Det klyföppningarne bärande epidermispartiet har icke så för- 

 tjockade eller så starkt kutiserade ytterväggar som den öfriga delen. Ett hy, 

 poderma föi'ekommer, som består af med cpidcrmis likformiga celler, äfvenledes 

 något kutiseratfe. Detta hyjioderma liildar likväl icke ett sammanhängande 

 lager hvarken på ofvan- eller undersidan. På undersidan och isynnei'het i blad- 

 kanterna är det mest utveckladt. På detta senare ställe utgöres det af mer än 

 ett cellager, undersidans hy])oderma är af brutet under medelnerven. Glrund- 

 väfnaden utgöres af 2 å 3 lager palissader, hvilka ])å längdsnittet äro något 

 snedstälda. De undre inesofyllcellerna äro på tvärsnittet rundade och bilda en 

 mycket lakunös väfnad. De mellan palissaderna och sistnämda cellei' belägna 

 cellerna hafva en intermediär form. 



Selaginella lepidophylla .Spring. 



Denna såväl som följande art förtjena nästan att uppställas som en sär- 

 skild undergrupp, grundad pä förekomsten af typiskt palissadparenkym i grund- 

 väfnaden. Då de dorsala bladen hos dessa båda aiter erbjuda mera af intresse 

 än de lalerala, hvilka här snarare kunde kallas ventrala, börjar jag framställ- 

 ningen med de förra. 



I)ois((lt hhdi. Epidermis på den undre (uppåtvända) ytan består af lång- 

 sträckta celler med tunna, nästan raka mellanväggai' och saknar klyföppningar. 

 På den öfre (inåtvända) sidan hnnas ytterst talrika klyföppningar, hvilka äro 

 strödda öfver hela ytan. De egentliga epidermiscellerna äro här korta. Öfver- 

 hudens yttervägg är tjock isynnerhet \å den undre ytan och litiigt kutiserad. 

 Epidermiscellerna tyckas i allm. sakna klorofyll eller äro åtminstone ytterst 

 fattiga på nänida innehåll. Ivlyiöppningscellerna äro föi'sedda med tern ligen 



