Bidrag till kännedomen om Lycopodinébladens anatomi. '"il 



ni. fl., eller är, i flertalet fall, mer eller mindre kritiserad. I några fall upp- 

 träder ätVen förvedning, t. ex. hos L. annotinum. De öfriga väggarne äro van- 

 ligen oförändrade, men kunna understundom vara kutiserade eller förvedade. 

 I hög grad anmärkningsvärd är förekomsten af ett rödt färgämne i ytter- 

 väggen hos ett par på Kolumbias högsta bärgstoppar växande Lveopodium- 

 arter: Lycopodium rufescens oeh erythra'um. Förmodligen kan denna egenska]) 

 sättas i samband med dessa arters högalpina växtort (de förekomma enligt 

 Spring i en zon mellan l.'i2()(l och l^MUO fots höjd). Som bekant skydda 

 sig många växter mot en .-alltför intensiv Insolation, derigenom att ett rödt färg- 

 ämne, antocyan, uppträder löst i epidermiscellernas cellsaft, hvarigenom de på 

 kloroplasterna kraftigast och skadligast inverkande solstrålarne utestängas '). 

 Den intensiva belysning, för hvilken dessa växter på grund af sin förekomst 

 måste vara utsatta, oskadliggöres icke genom en antocyanlösning i epidermis- 

 cellerna, utan det röda färgämnet impregneras i membranerna, livilket natui'- 

 ligen måste hafva samma ettekt. 



Kljiföppninndi . Klyföppningsapparaten är relativt stor. Med afseende på 

 klyföppningarnes läge råder en stor vexling. Dock kan som en allmän regel 

 uppställas, att klyföppningarne, i motsats till föregående släkte, sällan eller aldrig 

 uppträda i medelnervens närhet. För öfrigt kunna de ligga antingen endast på 

 den undre ytan (L. rufescens m. fl.), endast på den öfre (Lyc. alpinum, ery- 

 thra'um) eller {)å båda ytorna (L. annotinum och clavatum). Deras orientering 

 är i allmänhet ganska regelbunden: deras längdaxel är antingen parallel med 

 medelnerven eller snedstäld, beroende på de kringliggande epidermiscellernas 

 sneda orientering. Hos L. scariosum och Jussi*i äro klyföppningarne oregcd- 

 bundet anordnade. I genomskärning äro klyföppningscellerna lika höga som de 

 öfi'iga epidermiscellerna (Tab. Il Fig. M) utom hos L. inundatum och alopccu- 

 1'oides, der de äro betydligt lägre (Tab. II Fig. i)). Vanligen hafva de en väl 

 utbildad ytterlist, isynnerhet markerad hos L. gnidioides, hos hvilken den är 

 nästan klolik; innerlisten är ofta af en svagare utveckling. Några artei' utmärka 

 sig genom förvedning i sTomaeellernas väggar, t. ex. L. annotinum, obscui'um 

 m. fl. En liknande kemisk fÖD'ändring i klyföppningscellernas väggar har äfvcn 

 iakttagits hos Gyrnnospcrmei' och ormbunkar ^). Hos en del arter synes, när 

 man betraktai' klyföppningsapparaten en face, liksom en stjärnformig figur, 



') Se G. Haberlandt: Plij-siologist-lie Pflanzeuaiiatomie sid. 75 o. Tti. 

 ''■) A. Vinge: auf. st. sid. 17; T. Petersolm: anf. st. sid. 7. 



