• >^ .Tnlian Erihsoii 



bildad af från klYföp])nmgss|)rinoaii radicrandp linier. Donna liild fin-nvsakas 

 af spring'forniadc poivr i klyfr)])i)ningsc(dl(M'na.s ytterväg-g. Så vidr jag liai' mig 

 bekant, äi- detta, förhållande enastående ('J\il). II Fig. 7). 



Rdihildiiingar. Hårbildningar saknas i allmänhet på bla<let lios detta 

 släkte. Hos L. affine finnas dock korta liåi- i bladkanten, oeli hos ett pai' arter 

 l()pei' bladet nt i en lång hårudd. 



Innehåll. Epidermiscellenia föra åtminstone hos våra iidiemska arter i 

 regeln klorofyll, om än öfverhuden hos detta släkte är fattigar(> ])å nänida inne- 

 håll än hos Selaginella. Under sommaren linnes äfven stärkelse i epidermis- 

 etdlerna. 



Fiinhiion. Under det att föregående släktes epidermis vanligen hade en 

 assimilerande hnfvudnppgift, är ("ifverhuden hos Lycopodium en företrädesvis 

 skyddande väfnad, hvilk(4 framgår af den ofta betydliga förtjoekningen af såväl 

 ytter- som mellan- och innerväggar, den ofta intensiva kutiseringen, de väl ut- 

 bildade listerna på stomacellerna, klyf()ppningarnes fåtalighet och någon gång 

 skyddade läge. Klorofyll förekommei' visserligen i dess celler, men alltid i ringa 

 mängd, och cellformen är aldrig atpassad fin- ett kraftigare assimilationsarbete. 



Hjipodcriud. Ett egentligt hypoderma finnes icke hos detta släkte. Visser- 

 ligen har L. erythneum i bladspetsen och bladkanterna förtjoekade hypodei'ma- 

 artade celler, men ett sammanhängande lager tinnes ingtyistädes. 



Grundväfnaden. 



(Trundväfnaden hos detta släkte företer en större vexling än hos Selagi- 

 nella. Denna väfnad är liks<nn hos sistnänida släkte antingen fullkomligt lik- 

 formig på såväl tvär- som längdsnittet eller också visar den en mer (dier mindi-e 

 tydlig differenti(U'ing. Den vanligast föirekommande cellformen äi' den slang- 

 lika, på längden mera eller mindre utdragna, med raka ellei' undtderade väggar. 

 Är mesofyllet alltigenom likartadt, så kunna tvänne fall urskiljas, i det att 

 cellerna i tvärgenomskärning än hafva en regelbunden, antingen rundad 

 (Tab. II Fig. 9) eller slanglik form t. ex. L. Selago, obscuruin, än en mer 

 eller mindre oregcdbunden, ofta stjärnlik form (Lyc. tetragonum, retlexum m. W.) 

 (Tab. II Fig. 10). En differentiering af enklaste slag uppträder hos L. luci- 

 dulum (Tab. II Fig. 11), Saururus m. H., hos hvilka de öfre mesofyllcellerna 

 äi'0 något kortare än de undre. Längre di'ifven är difterentieriiigeii hos L. 

 rufescens, der det öfversta e(dlagret består af ll-formigt palissadpareidcym neli 



