Bich'.as till käiiiirclomnn nin L3-r,opoiliiif''bladons anatomi. '^-J 



de undre cellerna hafva en mera längstrückt form (Tab. II Fig. 12). Hos 

 L. annotinum och närstående arter består olikheten mellan olVan- och under- 

 sida deri, att de öfre cellerna intaga en sned ställning, medan de undre äro 

 sträckta i bladets längdriktning (Tab. II Fig. 13). Vanligen äro derjämte de 

 öfre cellerna kortare än de undre. 



Mest markerad differentiering uppträder hos Lyc. scariosum och Jussiai-i, 

 hos livilka arter olikheten yttrar sig i både en olika form och en olika rikt- 

 ning hos de öfre och undre mesofyllcellerna (Tab. II Fig. 14). De öfre cell- 

 lagren bestå af cylindriska, snedt stälda celler, och de undre bilda pä tvärsnittet 

 en mycket svampig väfnad på grund af cellernas oregelbundna form. På längd- 

 snittet visa sig de senare cellei'na longitudinalt sträckta. De snedstälda celler, 

 som hos flera arter förekomma, kunna betraktas som en särskild modifikation 

 af palissadparenkyraet. (renom denna orientering af det öfre mesofyllet komma 

 solstrålarna, då bladen i fråga häfva en mer eller mindre upprätt ställning, att 

 infalla parallelt med längdväggarne, d. v. s. på det för assimilationen gynnsam- 

 maste sättet. Som bekant har H. Pick ') först funnit denna egendomliga afart 

 af palissadparenkymet, nämligen hos en mängd växter med upprätta blad, såsom 

 hos Typha, A lisma m. fl., och i stammarne hos Asperula tinctoria o. s. v., och 

 tolkat cellernas anordning som en afpassning efter belysningsförhållandena. 



Sedan hafva isynnerhet E. Heinricher ^) och äfven G. Haberlandt ■') syssel- 

 satt sig med denna fråga, och båda förnekat den af Pick uppstälda hypotesen 

 och i stället velat i palissadcellernas sneda ställning se ett förskjutningsfenomen, 

 orsakadt af andra väfnadselements sträckning. Ett tungt vägande faktum an- 

 föres af Heinriclier mot den Pickska uppfattningen, näml. palissadcellernas snedt 

 mot bladspetsen riktade ställning hos de öfverhängande bladen af Isolepis. 

 Vidare anmärker Heinricher, att de sneda jjalissaderna nästan alltid förekomma 

 i l)la.d med långvarig tillväxt, såsom hos gräs, Liliacéer o. s. v., i hvilka natur- 

 ligen förskjutningar lätt kunna ega rum. Hos Lycopodiacéerna, tl(U' bladen 

 äro korta, kan det icke blifva tal om någon dylik på vissa väfnadei'S starka 

 tillväxt grundad passiv sträckning, utan förhållandet bör, såsom föi'ut påpekats, 



^) H. Pick: Uelier den Einfluss des Lichtes af die Ctestalt und Oriontiruiig der Zellen 

 des Assiniilatiousgewebes. Botanisches Centralblatt 1882. 



^) E. Ileinricliei': Ueber isolateralen lilattbau etc. Prinf^sh. .Jahrb. f. Wissenschaft. Bo- 

 tanik Bd. XV. 1884. sid. 502 ff. 



^) G. Haberlandt: Ueber das Assimilationssysteni. Berichte der deutschen botanischen 

 Gesellsch. i;a. IV. 1S86. sid. 218 ff. 



Luu.ls Univ. Årsskrift. Tora. XXVIII. 5 



