T) 8 



.leiliaii Erikson. 



Det synes egeiuloiiilii^f, alt de i iioi'illi^'a klimat ocli pa liö^a l)iii'i>sto])|iar 

 lorckomiiiaiulo växtpriui, använda samma skyddsmedel som den under tropikoi'nas 

 sol letVande veo-etationen. Förhållandet förklaras emellertid pä ett enkelt sätt 

 al' Schimper i lians intressanta afhaiidling: Ueber Scluitzmitt(>l des Tiaiilx^s gegen 

 Transpiration, l)e8onders in der Flora Javas ' ). Enligt ilenne t'i>rfattare betingas 

 den anatomiska beskaffenheten hos den alpina Horan på Java hutVudsakligen af 

 tvänne faktorer: den förtunnade luiten och <len direkta intensiva insolationen. 

 De skyddsmedel, som iakttagas hos alpina växter, ha sålunda till ändamål att 

 nedsätta transpirationen till ett minimum och böra icke tolkas som direkta 

 skyddsmedel mot köld. 



Att icke några särskilila yttre skyddsmedel mot köld gifvas i naturen, 

 tyckes mig framgå särskildt af Kjellmans ^) skildring af vegetationen på Noi'ra 

 Tshafvets kust. Tvärtemot hvad man skulle vänta, har denne författare icke 

 Icnnnat påvisa några utpräglade skyddsmedel mot en låg temperatur, och den 

 enda för denna flora specifika skyddsinrättning, hylsor af kvarsittande vissnade 

 blad, som omtalas af Kjellman, betviflas af Warining ^) och förnekas af Kihl- 

 inaii *). Sistnämde föi'f anmärkei', att ett dylikt bladhölje icke kan tänkas h^mna 

 ett varaktigt skydd mot afkylning, såvida icke de inneslutna växtdelarnc sjiilfva 

 utveckla värme, utan på sin höjd tjena att hindra en plötslig teinperaturvcxiing . 

 i växtens inre. Kjellman ei-känner också, hänvisande till de fiirhållanden, som 

 särskildt Cochlearia fenestrata erltjiider, att man måste "söka polarväxternas 

 skydd i deras inre organisation och antaga, att denna är af en för dessa växter 

 egendomlig beskaffenhet". (_)m denna beskaftenh(>t är att söka i "rena struktur- 

 förhållanden" eller "i en i)estäind kvalifikation af dessa växters cellulära delar", 

 lemnar föi'f. dei-hän. Warming har i sin undersökning af (Ji'önlandsfloian på- 

 visat ett för hela den arktiska h.ed vegetationen gemensamt strukturförhållande, 

 nümligen en utpi'äglad xerofil byggnad af bladen (tjock, kutiserad yttervägg, 

 insänkt klyföpimingsparti, vaxöfverdrag, reduktion af iiladytan o s. v.), sS att 

 denna d(d af vegetationen på Grönland nästan erinrar om en ökenflora. Alla 

 dessa anatomiska karaktär(!r uppfattar Warming emellertid som en afpassning 



') A, F. W. Schimper: Voi'Iäufige Mittlieilung i Sitzuiissber. der kgl. preuss. Acuduuiie 

 der Wisseuscliaften, 1890. 



-) V. II. Kj(dlmaii: Vv pnhirväxteniiis lil'. I. A. Vj. Xoi-deiiskiolds Studier och Fnrsk- 

 iiingar. 



■*) E. W:iriiiing: Om (irrnilaiids ^'ef|■etati(ln. lleddelelser om Gröiiliiiid. XII. 1.S88. sid. 4!l. 



') O. KililmiUi: riiaiizeidiiologische Studien au.s IJussiscIi Lappland. Acta Societatis pro 

 fauna et tiora fennica. T. Yl X:o 3 sid. 1U9. 



