42 



Johan Erikson. 



läiigdväggarne, åtminstone i bladets öfre och mellersta del. De motsvara utan 

 tvifvel, hvad Russow ') kallat "Proto])hlocmzell('n'\ liksom de yttre jiorösa, tjock- 

 väggiga elementen sammanfalla med hans "(ieleitzellen". Veden utgöres af små- 

 lumiga, långsträckta trakeider med spiralfiberaflagring. Det mest karaktäi'istiska 

 för detta kärlknippe är frånvaron af vekbast, hvilket så mycket mera frappei-ar, 

 som i stammen ett väl utveckladt vekbast förekonimer. Bastet hos denna ocli 

 närstående arter tyckes på en gång- tjena som en vattenledande och stödjande 

 väfnad. Den loi'ra funktionen bevisas af de talrika porerna och förvedningen, 

 för den senare tala tjockväggigheten och förvedningen af elementen. Isynnerhet 

 bladbasens väfnadcr visa sig vara vattenledande, emedan alla elementen [rä d(>rfa 

 ställe äro starkt porösa och långsträckta, hvilket icke innebär något egendouiligt, 

 då bladbasen är kommnnikationsstället mellan stam och blad. Med denna ba- 

 stets dubbla fuiddion står dess odifferentierade natui' i samklang. Det måste 

 betraktas som ett förberedande stadium till de högre växternas skar|it uipräg- 

 lade bastarter. 



Lycopodium clavatum L. 



Deima art öfverensstämmer i allt väsentligt med den föregående. Ett j)ar 

 små afvikelsei' i hudsystemet kunna noteras: klyföppningarnes längdaxel äi' 

 parallel med bladets längdaxel, och ytterlisten på klyföppningscellerna är något 

 starkare utvecklad. Lakunen under kärlknippet saknas. Liksom hos L, aiuio- 

 tinum hai' ibland nästan hela tvärsnittet visat sig vara förvedadt. 



Lycopodium magellanicum Sw. 



Till föregående art sluter sig näi'a Lyco|). magellanicum, hvilken al' en del 

 förf. endast up])tages som en variet(>t af L. clavalum. Den hufvudsakliga skil- 

 naden beståi' deri, att mesofyllet här är kraftigare utveckladt. 



Lycopodium alpinum L. 



Arten har som bekant sina blad tätt tryckta intill stammen. Llärmed står 

 i samband, att ytterväggen i den undre epidermis är betydligt tjockare än i den 

 öfre. På den undre ytan saknas alldeles klyföppningar, hvaremot sådana rikligt 

 föi'ekomma på den öfre (inre) ytan, en förekomst, som utan tvifvel kan be- 

 traktas som en skyddsinrättning mot för liflig ti'anspiration. Mesofyllet äi' he- 

 terogent, i det ai^t de undre cellerna äro snedstälda palissadceller och de r)fre 



auf. st. sid. 131. 



