Ljusets betydelse för fröns groning. öJ 



uti berörda omständigheter att söka anledningen till deras undantagsställning, 

 då de visa öfverensstämmelse med vilda växtfrön beträttande vexling i groning. 

 Då vi nu veta, att denna variation eller denna vexling är nära förbunden med 

 känslighet för ljus, såsom (^tt extra befordringsmedel för groning,' och att denna 

 känslighet försvinner hkmI fullbordad i'fteruiognad, tm'do det ej erlijuda stora 

 svårigheter att säga livar Ijusgrouingen finner sin vidsträcktaste och allmännaste 

 tillämpning. 



Svårare och svårast torde dock vara att ])å vetenskapens närvarande stånd- 

 punkt utröna eller utgrunda yttersta orsaken till denna meromnänida, egen- 

 domliga ljuskraft. 



Den tanken har redan fih" länge sedan uttalats, att kraften stode i sam- 

 band med samverkan mellan ljus och kloroplaster. Denna tanke kan väl också 

 vid första påseende förefalla tilltalande nog och skulle naturligtvis grunda sig 

 på ljusets förmåga att genomtränga fröskalet och reagera på de inom fröets 

 och groddens väfnader befintliga plastiderna. Vid närmare eftertanke torde lik- 

 väl ett dylikt förklaringssätt visa sig mindre antagligt, isynnerhet som ljuset i 

 många fall ej eller i obetydlig grad eger förmåga att intränga uti fröets inre 

 och sålunda träda i reaktionsförbindelse med ifrågavarande småkroppar. De 

 erfarenheter man eger från frögroningens område lemna dessutom ej stöd för 

 sannolikheten af en dylik föreställning, utan motsäga tvärtora densamma. 



Aldra tydligast borde en dj'lik ljusverkan framträda hos fröslag, hvilka 

 ega en grön grodd, och hos hvilka redan väl utvecklade och fullt ljuskänsliga 

 plastider förefinuas. Några egna förut utförda och under senaste året upprepade 

 undersökningar hafva emellertid öfvertygat mig om, att denna klorofyllhalt hos 

 frön med mer eller mindre grön grodd härvidlag har föga att betyda. Dessa 

 frön kunna neraligen gro lika bra, antingen de ega tillgång till ljus eller ej, 

 t. ex. Pinus, Convolvulus, Malvaceer m. fl., och ådagalägga samma olikhet i 

 tidsutdrägt för groning, om de utsättas för ljus eller utestängas derifrån, t. ex. 

 Viola-arter. 



Från ' detta håll hemtas således ej något bevis för ifrågasatt samarbete 

 mellan ljus och plastider. Tänkbart vore dock, att ljusstrålarna lättare skulle 

 kunna bana sig väg in uti frönas inre, i tall dessa samtidigt befriades från 

 sina skal eller omhöljen och i detta tillstånd utsattes för belysning. Vi tänka 

 här särskildt på gräsfröna, hvilka som bekant normalt omslutas af qvarsittande 



