hvilkas fröhvita äfven lemligeii sent uppkommer och före groningen förbrukas, så 

 att dessa växters 1'ru vid mognaden sakna endospenn, hvilket ersattes af ett peri- 

 sperm (Hegelmaiee '). Embryobäraren hos dessa växter utgöres af ett fåtal i en 

 enkel rad anordnade celler, af hvilka i synnerhet de öfversta äro mycket stora och 

 rika på assimilationsprodukter. Geraniaceerna utmärka sig äfven genom en ovan- 

 ligt stor och på plastiska ämnen mycket rik embryobärare och iiafva på samma 

 gång ett rudimentärt endospenn (Hegelmaieb ^). 1 synnerhet hos Geranium är 

 detta organ mycket stort och öfvergår utan märkbar gräns i embryo, hvarjemte 

 dess närmast intill detta befintliga del ännu vid frömognaden bibehåller sig och är 

 rik på näringsämnen, så att den utan tvifvel gör tjenst såsom endosperm. Afven 

 Crucifererna, som hafva en transitorisk fröhvita, utmärka sig genom en väl utbildad 

 och af en enkel rad stora celler bestående embryobärare. 



Till och med om frön vid mognaden hafva ett rikligt endosjierm, kan emel- 

 lertid embryobäraren erhålla en mycket ansenlig utbildning och utan tvifvel för det 

 unga växtanlaget hafva en näringsfysiologisk betydelse. Så t. ex. utgör embryo- 

 bäraren hos <Talium och Asperula en stor, drufklasformig kro|)p. Enligt Hegel- 

 MAiEBS ^) iakttagelser resorberas de närmast omgifvande endospermcellerna af em- 

 bryobärarens i form af haustorier utväxande celler, i följd hvaraf detta organ, som 

 hos nämnda slägten snart lioptorkar, med stor sannolikhet kan antagas i början 

 tjena till att uppsamla och öfverföra näring till embryo från cndospermet. 



Fröhvitan är emellertid den väfnad, som i de allra flesta fall och framför allt 

 i en senare period af embryos utveckling förser detta med plastiskt bildnings- 

 material. Mera sällan och då i synnerhet hos Monokotyler, såsom Orchidea?, 

 Potamogetoneaä och Alismacese med närstående familjer, samt vissa Dikotyler, 

 t. ex. Begonia (Soltwedel *), Tropeeolese och V i cie te, med undantag af Cicer 

 arietinum (Guignaed ^), kommer ej någon sluten endospermatisk väfnad till ut- 

 veckling, utan denna är på sin höjd antydd genom cellkärnor eller fria celler, 

 hvilka snart gå sin undergång till mötes. Afven hos flere andra Dikotyler, t. ex. 

 Gerauiacete (Hegelmaiee *), åtskilliga Gruciferaj är endospermet föga utveck- 

 ladt. Många andra Dikotyler hafva likaledes ett transitoriskt endosperm, som vis- 

 serligen under någon tid kan fylla embryosäcken, men förbrukas af det unga växt- 

 anlaget före frömognaden. I de flesta fall tages emellertid endast en mindre del 

 af denna väfnad i anspråk i och för embryos definitiva utbildning, så att största 

 delen kommer till användning under groningsperioden. Dessa olika förhållanden 

 äro, såsom bekant, vanligen mycket konstanta inom samma naturliga familj. Ett 

 egendomligt undantag från denna regel har Hofmeistee ') anmärkt hos Amaryllis 



') Nov. Act. Acad. Leop. Car. T. XLIX. 



'] Vergl. Unters, üb. Entw. dik. Keime. 



') Bot. Zeit., 1886. 



*) Jen. Zeitschr. 1881. 



') Ann. d. Sc. nat. 6 Sér., t. 12. 



') Vergl. Unters, üb. Entw. dik. Keime. 



') Pi-ingsh. Jahrb., B. I. 



