10 



hlifvii nödigt, när embryosäcken, såsom hos de Heste Piijiilionaeeer, är krökt, mot 

 mikropyle afsmtilnande samt uedåt starkt vidgad. 



Elmbryobärarens uppgift att tortiytta embryo till den del af embryosäcken, som 

 är i-ymligast eller rikast på födoämnen, framkallar ej sällan synnerligen anmärk- 

 ningsvärda strukturförhållanden. Så, för att anföra några exempel, delar sig hos 

 Corydalis ochroleuca (Heoelmaier ') äggcellen efter befruktningen i vanligen 

 4 öfver hvarandra ställda celler, af hvilka den nedersta är den egentliga initialen 

 till proembryo, som längre fram på vanligt sätt bildar den egentliga embryobärareu 

 jenite embryo, under det de trenne öfre cellerna utgöra hvad denne författare be- 

 nämner en proembryobärare. Detta organ måste tydligen, enär detsannna upjv 

 konunit genom delning af äggcellen, ujipfattas såsom en i sin utveckling påskyndad 

 del af embryobäraren. Dess vanligen tre till antalet varande celler tillväxa ansen- 

 ligt i alla rigtningar och skjuta slutligen proembryoinitialen ned i chalazaregionen 

 af den krökta embryosäcken. Derstädes begynner nu initialen dela sig och fram- 

 bringar ett proembryo, som dillerentieras i den egentliga embryobäraren och embryo. 

 Derigenom att cellerna i den öfre först bildade delen af proembryobärareu under 

 embryos vidare utveckling mycket sannnandragas, kommer sjelfva embryo jemte 

 dess bärare att åter förflyttas upj) i mikropyleregionen. Oi'saken till detta egen- 

 domliga förlopp är sannolikt den, att äggcellen, sedan den förbrukat synergiderna, 

 ej längre finner någon näring i mikropyleregionen, enär era bry osäck en, enligt 

 Hegelmaibr, i denna region ännu ej innehåller några näringsämnen, med undantag 

 af det väggen beklädande plasmatiska lagret, i hvilket någon tillstymmelse till endo- 

 spermbildning redan kan skönjas. Af denna anledning och sannolikt äfven för att 

 äggcellen skall kunna tillgodogöra sig antipodernas innehåll skjutes den af den 

 provisoriska embryobäraren ned till dessa celler. Sedan endospermet i embryo- 

 säckens mikropyleregion hunnit den utveckling, att det kan lemna näring åt embr3'o, 

 förflyttas detta på nyss beskrifna sätt återigen upp i mikropyleregionen, der den 

 provisoriska delen af embryobäraren ömsintes af endospei-m och förtorkar, under 

 det den egentliga och temligen korta embryob9,raren ännu bibehåller sig. 



Hos Lorantbus och troligen många andra Loranthaceer förekomma i någon 

 mån liknande, men ännu mer komplicerade förhållanden. De liafva utförligt och 

 noggrant blifvit skildrade af Teeub ^), som företrädesvis anställt sina undersökningar 

 på L. sphfcrocephalus. Den ursprunghgen mycket smala embryosäcken för- 

 länges i båda ändai-ne och dess nedre del växer in i en collenchymatisk väfnad, 

 som slutligen kommer att i form af en upptill öppen slida omgifva densamma. 

 Genom äggcellens delning uppstår ett af tvänne rader celler bildadt proembryo. 

 De öfre cellerna af detta organ utgöra embryobäraren, som under det en liten endo- 

 s])ermalisk väfnad bildas i embryosäckens nedre del erhåller en utomordentlig läugd. 

 I följd af era bry obärarens förlängning skjutes det unga embryoanlaget ned genom 

 nyss omnämnda endosperm in i collenchymslidan. Härunder vridas och hoptryckas 



') Vergl. Unter.«, üb. I%iitw. dik. Keiiiio. 



') Ann. (I. .laid. bot. d. Buitunz., Vol. II wh UI. 



