11 



cmbryobärareiis celler och försvinna slutligen alldeles i endosperniet, som ansenligt 

 tillväxer och fyller embrvosäckeu, till någon del inträngande i collenchymslidans 

 öppning. Lillroten af det under tiden i collenchynislidan utbildade embryo står i 

 omedelbar beröring med endospermet i slidans mynning. Sedan det unga växt- 

 anlaget hunnit en viss grad af utveckling, börjar det förflytta sig up})åt genom 

 endospermet, hvarvid lillroten skjutes förut, banande väg för den öfriga delen af 

 embryo genom att upplösa endospermet i sin väg. Genom denna förflyttning kom- 

 mer slutligen det unga växtanlaget att befinna sig uppe i embryosäckens öfversta 

 del omedelbart under stiftets bas. Det är svårt att vinna en tydlig föreställning 

 om den mekaniska orsaken till denna embryots tillbakagång till sin ursprungliga 

 plats. Att den ej, såsom i nyss anförda fall, kan föranledas af embryobärarens 

 förkortning, är tydligt, enär detta organ vid ifrågavarande tidi)unkt är förstördt. 

 Möjligen kan den framkallas af det tillväxande endospermets tryck på collenchyni- 

 slidan, såsom Teeub tyckes vilja förklara detta fenomen, eller kan må hända collen- 

 chymslidan sjelf spela någon rol vid denna förflyttning. Det är nämligen ej otänk- 

 bart, att denna, hvilken liksom annat collenchym vid uttorkning sammandrages, 

 sålunda kan jtressa ut embryo. Fördelen af denna vandring är emellertid i hvarje 

 fall iögonfallande. Först föres växtanlaget från en j)å näring fattig region af em- 

 bryosäcken ned i en del af den samma, som innehåller dylikt material, och sedan 

 ett rikhgt endosperm hunnit bildas i embryosäckens öfre del föres det åter dit, 

 hvarest det samma tillika har det för groningen lämpligaste läget. Treub har iakt- 

 tagit ett något liknande förhållande hos L. pen tandrus ocli ett par andra 

 Loranthaceer. 



Embrvobärareus egendomliga beskaffenhet hos Cvcadeerna har redan blifvit 

 omtalad. Detta organs slutligen högst betydliga förlängning afser utan tvifvel äfveii 

 att förflytta embryo djupare ned i endospermet i och för en rikligare näringstill- 

 försel från alla sidor. Det unga embryoanlaget befinner sig nämligen vid sitt första 

 framträdande i periferien af ett mycket mäktigt endosperm, hvarigenom tillför.sel af 

 näring från de mera aflägsna delarne af denna väfnad försvåras. Hos flertalet 

 Coniferer finnas af sanama anledning liknande anordningar. Afven hos dem upjv 

 står nämligen embryoanlaget i endospermets i)eriferi, men skjutes af den aiycket 

 förlängda embryobärareu djupt ned i denna väfnad, hvarefter embryobäraren torkar 

 sammans. 



För att embryo skall kunna passera genom slutna väfnader, såsom fröhvitan 

 vanligen är, besitter det merendels förmågan att upplösa cellmembraner. Så är 

 äfven förhållandet, då fröhvitan är transitorisk och det unga växtanlaget i följd af 

 sin tillväxt kommer att intaga dennas plats. Endospermets resorption tillgår })å 

 det sätt, att cellväggarne blifva allt mer och mer gelatinösa och slutligen upplösas, 

 hvarjemte den lösta substansen tillsammans med celliunehållet bildar en grumlig 

 massa, som absorberas af embryo eller i många fall sannolikt af embryobäraren. 

 Det är nämligen vanligt, att sjelfva embryo beklädes af en suberifierad lamell, som 

 försvårar eller omöjliggör diffusionen, hvilket dercmot sällan eller endast i lägre 



