12 



grud är lallet med embrvobarareu, livars nieinhi'aner derför iirvcii äro mera per- 

 ineabla. Re<laii liär ot'van liar deuna emlirvobärareiis betydelse för embryos mitritiou 

 bos Galiiim och Asperula blifvit antydd och äfven hos Loranthus sphtero- 

 carpvis är det högst sannolikt, att ifrågavarande organ, medan det unga växt- 

 anlaget befinner sig i collenehymslidan, tillför detta näring från det of vanför befint- 

 liga endosperraet. I åtskilliga fall ioroisakas emellertid denna väfnads upplösning 

 ej af embryo eller dess bärare, utan försiggår långt innan embryo hunnit fram till 

 den genom endospermets upplösning uppkommande och för detsamma afsedda 

 håligheten. Så uppgifver Hegelmaier ') förhållandet vara hos Polygonum samt 

 åtskilliga Rubiacete och Capri foliacea^. Det är ej heller ovanligt, att en 

 ursprunglig hålighet, afsedd att herbergera det tillväxande eml>ryo, förefinnes i 

 cndospermet. 



De i embryosäeken afsatta och för embryos tillväxt afsedda födoämnena kunna 

 tillföras direkte från moderväxten genom frösträngen eller först afsättas i utanför 

 embryosäeken befintliga väfnader, för att sedermera i mån af behof upptagas. Agg- 

 kärnan (uucellcn) är den del af det unga fröet, som för sådant ändamål och i följd 

 af sitt läge såsom närmast omgifvande embryosäeken i första rummet tages i an- 

 språk och som med undantag af den i chalaza befintliga delen kan vara konsu- 

 merad tillochmed före befruktningen och sålunda kan sägas hafva öfverfiyttats i 

 embryosäeken före äggeellens första delning. Detta upjigifves af Hofmeister ^) 

 vara f(")rhållandct med lie lian t hus, Valerianea', Asclepiadete, Pyrola, 

 Monotropa, Celastrinefe, Bartonia, Salicine», Crocus och Melan- 

 thacea^, till hvilka vidare kunna hänföras Lamium (Tulasne ^), Avicennia 

 (Treub *), Hi[niocrepis (Hegelmaier*), åtskilHga arter af Linum (Hegelmaier ") 

 jemte do arter af Lu])inus (Guignard '), hvilkas frö hafva enkelt integument, 

 samt Convol vulaeeic och Umbelliferpe (Kayser^). I allmänhet utmärka sig 

 Monokotylerna genom en ganska varaktig nuccllväfnad (Hofmeister '■•), hvilket 

 äfven är förhållandet med åtskilliga Dikotyler, såsom Berberis, ('orydalis, 

 ("ucurbitacere (Hofmeister'"), Aniygdalere, Pomaceffi (Went "), Chryso- 

 splenium (Hegelmaier'-). Aggkärnan af Zea och Sorghum up])löses först 

 sedan hjertbladet l)ildats och hos andra växter kan den tillochmed tillväxa efter 



■) Bnt. Zeit., 188(i. 



") Dil- Kntst. d. Kmbr. <1. IMiiui. ocli l'rin-sh. .lalirb. B. I. 



') Ann. d. Se. nat. 4 Sit., t. 4. 



') .\nn. d. .Taid. hot. .1. Bnitenz., Vul. 111. 



") N. Act. Acad. Leop. CaroL, T. XLIX. 



") Ber. d. dcutsrli. bot. Ges. 1891, p. 259. 



') Ann. d. Se. nat. 6 Sér., t. lo. 



') Bringsli. Jahrb., B. XXV. 



••') Abli. d. Kön. S-ielis. Aka.I d. AViss., B. 7. 

 ") Dio Knifft, d. Endir. d. Bhan. ueli rringsli. .lalirb., B. I. 

 ") Ann. d. Se. nat. 7 Sér., t. G. 

 ' = ' But. Zeit., 1886. 



