6 I. HAGEN. [1910 



Blytt; Ar dal, Tj^in; Lyster, Helgedalen ; Aurland, Håbergnåsi: 

 Wulfsberg. 



K. Jevnaker; Søndre Au r dal; Nordre Aurdal; Ve- 

 stre Slidre; østre Slidre; Vang; Fåberg; Vestre Gaus- 

 dal; øjer; Ringebu; Søndre Fron; Sell; Våge; Lom; 

 Dovre; Lesje. 



H. Amot, Deset: Kiær; S torel vedalen, Storfjeldsæteren: 

 S. Møller; Lilleelvedalen mangesteds. 



8T. Røros, Ty vold: Ryan; Opdal, på mange steder fra 

 dalbunden op på Knutshøerne og Nystuhøerne ; Rennebu, Voilan- 

 sæteren 750m.; Bynesset, nedenfor Bysæteren 160 m. ; Trond- 

 hjem, mellem Tungen og Fjeldsæter, ved llelven; Malvik, flere- 

 steds i Mostamarken: H. 



NT. Hegre, Sæteråsen, Bålhammeren: Bryhn; Meraker, 

 Storlifjeldet: M. N. Blytt; Ogndalen: Ryan; Lierne, Løvsjø- 

 klumpen: Fridtz. 



No. Vefsen, øjfjeldet: Kaalaas; Nesne, Handnesøen; 

 H emnes, Lej rskardalen: Arnell; Mo, mangesteds fra fjordstranden 

 til meget højt over bjerkegrænsen; Saltdalen: Sommerfelt; 

 Fauske, Rappisvarre: Lorentz; under Sulitjelma 600 m.: Conradi; 

 Balmifossen, ved Giken 520 m.. Indre Fauskeås 300 m., Fauske- 

 myren 50 m.: H.; Dverberg, Saura, Prestdalen 150 m.: Kaalaas. 



Tr. Bardo, fleresteds: Arnell; Lenviken, Kistefjeldet 300 

 m.: Kaalaas; Tromsøsundet, Tromsø: Moe; Fløjfjeldet: Zetter- 

 stedt; Nor drej s en, Kumopahta under Venetvaara: Jørgensen. 



F. Talvik, Vasbotnfjeldet: Zetterstedt; Rundfjeldet: Jør- 

 gensen; Alten, Kåfjord: M. N. Blytt; Goskavarre: Moe; Ham- 

 merfest: Jørgensen ; K i s t r a n d, Mantermukka, Smørstad, Brænd- 

 elven: Ryan; Vejnesset: H. ; Kar as jok, Rastegaissa; Nessebj^, 

 Gollevarrebakte: Kaurin; „Finmarken" (antagelig Vadsø): Deinboll. 



Tayloria Frolichiana (Hedw.) Lindb. 



Den første angivelse fra Norge findes i Wikstroms Bot. 

 Arsber. fra 1826 efter eksemplar, samlet paa Gausta av M. N. 

 Blytt. Chr. Smiths meddelelse i et brev fra 1812 (sml. O. Dahl, 

 Breve fra Norske Botanikere til J. W. Hornemann, side 55) om 

 dens forekomst på Jonsknuten ved Kongsberg refererer sig til 

 Oedipodium GriffitJi ianum . 



Denne art er en ægte højfjeldsplante. Den vokser mer og 

 mindre højt over trægrænsen på ikke for tugtig, muldrik jord 

 mellem stener i bakker og i lier, undertiden i bergrifter og på 

 berghylder sammen med f. eks. Distlchium montamim og Enca- 

 lypta-SiXiQv ; sjeldnere er hygrofile arter, som Dichodontium pellii- 



