30 TH. PETERSEN. [1910 



den norske hjort, men fæster mig her kun ved det, som synes at 

 være et faktum, at vor hjort siden den ældre stenalder har foran- 

 dret sig saa meget, at man nu opstiller den som en egen race 

 eller underart. Ved en tidligere anledning har jeg pekt paa, at 

 man løjender endel krebsdyrarter, hvis begyndende artsutviklingsfase 

 kan bestemmes forholdsvis sikkert.^) Det er nemlig saadanne som 

 fra arktiske arter, der under landets stigning avstængtes i brak- 

 vandsbassiner, hvilke tilslut blev indsjøer og vand, undergik saapas 

 store ændringer under de forandrede naturforhold, at de nu opfattes 

 som selvstændige arter. 



Grensepunktet i tid for begyndelsen til disse formers avvikende 

 utvikling maa sættes til den dypeste nedsænkning av landet, epi- 

 glacialtiden, men herav vil man forstaa, at nævnte krebsdyr har 

 hat betydelig mere tid til sin avvikelse fra moderarterne end f. eks. 

 hjorten. F'or hjortens vedkommende er der imidlertid et andet 

 moment, som muligens har været av betydning under den fra 

 stamformerne divergerende utvikling. Foruten de forandrede natur- 

 forhold kan den omstændighet, at hjorten har været efterstræbt 

 av mennesket helt siden stenalderen, ha været en medvirkende 

 faktor. Trods al anden forskjel mellem stenaldersjægeren og den 

 moderne hjortejæger er det ikke umulig, at de har stemt overens 

 i sin lyst til at nedlægge serlig de store okser. Man hører ialfald 

 av erfarne jægere nu for tiden, at de opfatter hjorteracens for- 

 krøbling som utslag av den omstændighet, at storokserne stadig 

 nedskytes. Og at menneskets indgripen her kan øve nogen virk- 

 ning er ikke utrolig. Vi vet jo hvormeget husdyrene har forandret 

 sig under menneskets behandling. Og av samme grund som 

 hjorteracen forkrøbles ved at storokserne hindres fra at forplante 

 sig, av samme grund maa man vente, at husdyrracerne blir større 

 ved planmessigt valg av stamdyr. Gjennemgaaende maa man vel 

 ogsaa si, at husdyrracerne efterhaanden er biet større. Dette mot- 

 sies heller ikke av fundene i Hestneshulen. 



^) Litt om arternes alder. Naturen, 1907. 



