16 J. QVIGSTAD. [1910 



effter Et andet nyt Nafn, og der som de nu icke Døber det om 

 igien, saa døer det viiserlig, og saa kommer andre af de for om- 

 talte Dievele og geister, Jammis-stellerne og Jammis-Cuuserne og 

 aabenbarer sig for dem, i drømme og andre aabenbaringer, og 

 siger at barned har icke faaet det rette Nafn, som det skal leve 

 paa, men det leeder effter Nafn, og der for er det sygt, og vill 

 døe, men der som du nu icke vasker og toer dette Nafn af, og 

 legger Et andet Nafn paa barned igien dette som ieg nu siger dig, 

 saa døer barned vi/5erligen og uden nogen tuiffvel sige de, saa 

 maa de giøre En varm vand kiedel igien, og vasker og toer det 

 forige Nafn af, og legger saa et andet Nafn paa barned igien, som 

 Jammis-stellen befalede dem, og vasker og Jager det forige nafn 

 veck, bort langt derifra, og siger det Nafn var Et skarns Nafn, 

 barned kunde icke leve med det Nafn, det skal nu flyge hen i 

 skiedt doungen, fare hen i Elver og forser og ned i Jorden, og 

 paa de ureene og slemme steder og det skal fare her og der hen 

 effterdj det var saa tungt og slemt, at barned kunde icke leve, 

 med og under det nafn. men nu legger de et smugt og deilige 

 Nafn paa det som den siste Jnmmis-stelle befalte dem at legge 

 paa barned, som er effter barneds eller deris slegt, som var saadan 

 og saadant Et menniske, og læser de forbemelte ord, i det de ø/3er 

 vandet paa hovedet, og knicker det vel ind i barnedtz hovet som 

 før er sagt, graver saa et hul under fledten og slaar dette loug 

 vand der j. og denne Døbekonst bruger de saa tit siden som barned 

 faar eller har ondt, og græder meget, thi de Jammis-steller og 

 Jammis Ciiuser Idelig og altid besøger dem, og helst naar børnene 

 har ondt, og lærer og informerer dem udi denne Mannering og 

 Døbe konst, og om de icke giøre effter den befalning saa døer 

 barned meener de. 



om hvorledis de vasker af det nafn og Daab 

 som Præsten har Døbt barned med. 



Naar tiden da kommer, at de skal føre barned til Kircken og 

 Præsten, og lade døbe det, og chrestne det, effter de christenis 

 skick, hvilcket de icke giør i den henseende at det skal være for 

 Nøden eller til nogen Nytte, men alleniste af frygt for den legem- 



