74 J- QVIGSTAD. [1910 



fædre og afdøde slegt, og de Kappedis om, hvem som skulle først 

 vinde hannem, Eenten Noide gadzerne eller Ferckel-gadzerne og 

 de kunde icke vel forliges om den handell der for var det icke 

 længe paa at giøre, før Eend de fait an og fait paa hannem, fordi 

 at hånd taugte stille og svarede intet, de fait paa hannem saa 

 mangfoldige som sand, sagde hånd self. Krystet hannem og foer, 

 Ilde med hannem, En part drog hannem i hans hænder, og Een 

 part i hans føder og vilde træcke af med hannem ad skougen og 

 en deel laag paa hans Ryg og læmmer og holt og Krystet hannem, 

 og lode som de vilde holde hannem tilbage, at de andre som var 

 deris vederpart icke skulle drage hannem med sig ad skougen, de 

 vilde self beholde hannem, og saa Ilde handlet de med hannem 

 at hånd og saa blef ganske maalle løs, thi de tog og saa hans 

 maall og mælle i fra hannem saa hånd kunde hvercken talle eller 

 Raabe, thi der gick baade skom og blod, igiennem mund og Næ/5e 

 paa hannem, paa det siste saa Krystet og handledt de med hanem, 

 i det samme kom og saa Ole Josephsøn op til hannem sabbe 

 Iversøns stiffsøn Et barn paa 16 aar, at skulle hielpe Peder Larssøn 

 med Reinen eller og af løy5e hannem af vagten, der denne dreng 

 kom til Peder larssøn og saag at hånd laag paa marcken og bar 

 sig saa Ilde adt, og der gick blod og skom igienem baade mund 

 og Næ/^e paa hannem og kunde intet talle, da torstod den ole 

 Juxsøn at der var icke ret fatt med hannem, og tenckte ni Noide- 

 gadzerne eller Perckel-gadzerne maa være i færd med hannem som 

 og var, thi kand skee at hånd saag dem ogsaa, fordi hånd var 

 icke heller rett aliene. Da begynte hånd at Rune og Joige det beste 

 som hånd kundet for at hielpe den anden, thi hånd kunde og saa 

 meget om hånd var ung, fordi hånd var kommen af Een god 

 trold slegt. Der hånd hafde nu Runet og Joiget lengc, Da flyde 

 di/5e Dieveler og gadzer og gaster bort og forlod Peder larssøn og 

 lod som de var bange for hånd Runet og Joiget, saa blef den 

 anden noget bedre, og talte nogle taa ord, siden maatte de lægge 

 hannem i Een kiæres og drage eller føre hannem hiem, og hånd 

 var syg og meget svag den nat igienem, om morgenen var hånd 

 god igien og kom til mig som icke var langt der i tra paa de tider, 

 og for talde mig det alt sammen, og ieg lærde hannem hvorledis 



