20 K. RYGH. [1910 



kan være samtidig med graven. Derom kan intet sikkert siges, 

 da der hidtil ikke er fundet oldsager i hulen. 



Endnu noget længere syd, men i større afstand, er der i den 

 samme fjeldvæg endnu en hule. Den er noksaa vanskeligt til- 

 gjængelig, skjønt heller ikke den ligger høit. Den er af ganske 

 anden form end den før omtalte, idet den som almindelig er lang 

 og smal. Aabningen udad er meget trang, men indenfor udvider 

 rummet sig. Nogen nærmere undersøgelse af dens størrelse og af 

 bundens udseende havde jeg ikke nu anledning til at foretage. 



Paa en flade oppe i fjeldet ikke langt herfra paa et sted, som 

 kaldes Lilledalen, skal der være en stenrøs. Mellem Tommeide og 

 Kvervan og nærmere det sidste sted er en stor haug af sand. 



Idet jeg omtaler disse huler, griber jeg anledningen til at be- 

 røre en bemerkning, som undertiden er kommen offentlig frem, 

 og hvis adresse ikke har x^æret til at miskjende. Det er blevet 

 paatalt, kan jeg sige, at der er gjort saa lidet for at undersøge 

 huler og bopladse i det nordenfjeldske. Dette forholder sig ganske 

 rigtigt. Og det er med overlæg og med gode grunde, at denne 

 gren af arkæologiske undersøgelser for længe siden af mig er stillet 

 tilside, og at jeg har anvendt min arbeidstid til andre. I VOaarene 

 foretog jeg endel saadanne undersøgelser; men det viste sig da 

 umuligt at faa de organiske levninger, navnlig benene, tilfredsstil- 

 lende bestemte. Endel af materialet gik endog tabt under forsøg 

 paa at opnaa en videnskabelig bestemmelse. Jeg antager, at det 

 da var fuldt forsvarligt ligeoverfor de videnskabelige interesser, at 

 jeg overlod disse undersøgelser til en fremtid, da vilkaarene for et 

 heldigt arbeide var gunstigere. Dette kunde jeg saa meget lettere 

 gjøre, fordi det ikke har været mig magtpaaliggende, at netop jeg 

 skulde foretage undersøgelserne og gjøre de mulige opdagelser. 

 Jeg antager ogsaa, at man vil indrømme, at det vilde have været 

 heldigere, om undersøgelserne af endel huler, f. ex. de søndmørske, 

 havde været udsat til nutiden. 



