164 P- A. PYEN. [1910 



Littorina Uttorea Lin. formå typica, men noget liden. 



Lunatia intermedia Phil. var liden, nnen ellers af almindelig 

 formtype. 



Nassa reticulata Lin. forekom i almindelig form og størrelse. 



Det øverste af leret er tildels noget presset, saaledes som vi 

 ogsaa allerede ovenfor har seet antydning til i fossilernes opbe- 

 varingstilstand. Ligesaa viser der sig i lerets øverste del antydning 

 til forvitring, ligesom det ogsaa tildels er gjennemsat af brungule 

 lerrør eller rørkonkretioner; enkelte, smaa lerkonkretioner findes 

 ellers spredt i leret. Eiendommeligt er, at lermassen skyder flere, 

 indtil tre decimeter lange i snit protuberantslignende udløbere op i 

 den overliggende sand; dette giver nærmest indtryk af, at leret i 

 vellingagtig tilstand skulde have skvulpet op i den overliggende 

 sand, eller det kunde kanske ligesaa godt tænkes, at den over- 

 liggende sand er afleiret paa en hæidnet, uregelmæssig leroverflade, 

 eller ved sit tryk partivis er sunket ned i leret. I ethvert fald ser 

 vi sporene af tidligere forstyrrelser i lermassen. 



Man kan følge det samme profil langs begge elvens sider. 

 Langs elven har man endel rullestensgrus, og Tussilago vokser 

 frodig i omgivelserne. 



Stiklestad. 



I opkastet, sterkt smuldrende, blaagraa, meget fin, men lidt 

 sandet ler ved telegrafstolperne omkring en halv kilometer vest for 

 Stiklestad kirke fandtes i en høide af 16 m. o. h. repræsentanter 

 for den samme fauna som ved Ysse, om end meget sparsomt, 

 nemlig: 



Montacuta hidentata Mont. noksaa almindelig \ formå typica, 

 af normal størrelse. 



Abra ap. Rigtignok manglede selve laaspartiet, men formen 

 sandsynliggjorde alba. 



Desuden fandtes endel, smaa skjælrester, der ikke kunde 

 bestemmes med sikkerhed. 



Videre mod øst kommer man igjen ind paa grus, som sand. 

 synligvis her ligger paa ler. 



